ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2021 року  
м. Черкаси   

справа № 694/1036/16-ц  провадження № 22-ц/821/1880/21 категорія 304000000  	  	

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Бородійчука В.Г.,
суддів: Єльцова В.О., Нерушак Л.В.
секретар: Захарченко А.Д.

учасники справи:
позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті»
представник позивача – адвокат Юлдашева Каріна Володимирівна 
відповідач:  ОСОБА_1 
представник відповідача – адвокат Токар Ольга Михайлівна  

розглянув у порядку позовного провадження в режимі відеоконференції апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Токар Ольги Михайлівни на рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 22 липня 2021 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та збитків відповідно до кредитного договору.

в с т а н о в и в :

Описова частина
Короткий зміст позовних вимог

04 серпня 2016 року ТОВ «Порше Мобіліті» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відповідно до кредитного договору. 
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 24 червня 2014 року між ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_1 був укладений Кредитний договір № 50011745 та в якості невід`ємних додатків до кредитного договору останніми підписано Загальні умови кредитування та Графік погашення кредиту. 
Відповідно до вищезазначеного Договору, Позивач надав Позичальнику кредит у сумі 458 205, 52 грн., що еквівалентно на дату укладання Договору 38 152 доларів США, строком на 60 місяців, зі змінною процентною ставкою, з цільовим призначенням для придбання автомобіля марки VW, модель Amarok, кузов № НОМЕР_1 , об`єм двигуна 1 968 куб.см., рік випуску 2014.
Крім того, у відповідності до умов Договору відповідачу було надано додатковий кредит у розмірі 134 025 грн., що є еквівалентом 11 159, 45 доларів США на дату укладання Договору, з цільовим призначенням для оплати страхових платежів відповідно до Договору страхування № 245002/4098/002181 від 25 червня 2014 року,  укладеному на виконання умов Договору з ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА».
У зв`язку з неодноразовим порушенням відповідачем умов кредитного договору щодо оплати чергових платежів, позивач надіслав відповідачу вимогу від 05 жовтня 2015 року № 50011745. 
Станом на 05 жовтня 2015 року загальна сума заборгованості складала 840 809, 88 грн., з яких: 
- 630 652, 30 грн. - дострокове повернення невиплаченої суми кредиту;
- 185 396, 93 - несплачені чергові платежі (прострочені відсотки та прострочена сума основного боргу); 
- 15 176, 96 грн. штрафні санкції відповідно до ст. 8.3. Загальних умов кредитування; 
- 9 583,69 грн. – компенсація страхових платежів відповідно до п. 5.6. Загальних умов. 
Станом на 19 липня 2016 року, загальний розмір заборгованості ОСОБА_1 за Кредитним договором № 50011745 від 24 червня 2014 року становила 1 265 520 грн. 92 коп., із розрахунку: 
- заборгованість по виставленим рахункам за період з лютого 2015 року по жовтень 2015 року (до вимоги) з платежів у повернення кредиту та сплати процентів в розмірі 160 662, 23 грн.;
- 3% річних за час прострочення оплати рахунків на сплату платежів у повернення кредиту та сплати процентів, в розмірі 4 895, 62 грн.;
- втрати від інфляції за час прострочення оплати рахунків на сплату платежів у повернення кредиту та сплати процентів, в розмірі 22 397, 99 коп.;
- заборгованість по виставленим рахункам за період за період з лютого по липень 2015 року з платежів у повернення додаткового кредиту та сплати процентів в розмірі 24 734, 70 грн.;
-3% річних за час прострочення оплати рахунків на сплату платежів у повернення кредиту та сплати процентів, в розмірі 906, 47 грн.;
- втрати від інфляції за час прострочення оплати рахунків на сплату платежів у повернення кредиту та сплати процентів, в розмірі 4 493, 09 грн.;
- заборгованість за кредитом (невиплачена Сума кредиту) у розмірі 741 062,70 грн. (еквівалент 29 840, 65 доларів США станом на 20 липня 2016 року);
- проценти за користування Кредитом у розмірі 43 660,94 грн. (за період з 31 грудня 2015 року по 19 липня 2016 року);
- штраф у розмірі 20 % від суми кредиту, згідно п. 8.2. Загальних умов кредитування, в розмірі 91 641, 10 грн.;
- штраф у розмірі 15 % від суми кредиту, згідно п. 8.4. Загальних умов кредитування, в розмірі 68 730, 83 грн.;
- штрафні санкції, згідно п. 8.3. Загальних умов кредитування, в розмірі 14 379, 46 грн.;
- пеня, згідно п. 8.1. Загальних умов кредитування, в розмірі 19 826, 75 грн.;
- компенсація понесених витрат (п. 8.5. Договору) в розмірі 3 900, 00 грн.;
- відшкодування витрат понесених на сплату страхових платежів 64 229,04 грн.
Враховуючи, що відповідачем у добровільному порядку не вчиняються дії спрямовані на повернення кредиту та сплати заборгованості за Договором, ТОВ «Порше Мобіліті» з метою захисту права й охоронюваних інтересів, звернулось до суду з позовом в якому просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість в розмірі 1 265 520, 92 грн. та судові витрати у розмірі 30 982, 81 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 22 липня 2021 року позовні вимоги ТОВ Порше Мобіліті» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Порше Мобіліті» заборгованість в сумі 1 217 959 грн. 98 коп. з яких:  
основна сума заборгованості зі сплати кредиту у розмірі 901 724 грн. 93 коп.,
основна сума заборгованості за додатковим кредитом у розмірі 24 734 грн. 70 коп.,
3 % річних у розмірі 5 802 грн. 09 коп.,
інфляційні втрати у розмірі 26 891 грн. 08 коп.,
штраф у розмірі 174 751 грн. 39 коп., 
пеня у розмірі 19 826 грн. 75 коп., 
збитки у розмірі 64 229 грн. 04 коп.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Порше Мобіліті» судовий збір в сумі 18 269,40 грн. 40 коп.
В іншій частині позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що під час розгляду справи було встановлено, що під час розгляду справи було встановлено, що відповідач взявши на себе зобов`язання за кредитним договором, належним чином їх не виконав, внаслідок чого утворилася заборгованість, яку позивач просив стягнути з відповідача.
Перевіривши розрахунок заборгованості та заявлені до стягнення суми, суд першої інстанції дійшов висновку про обгрунтованість заявлених вимог в частині повернення залишку неповернутої суми кредиту в сумі 741 062,70 грн. та заборгованості за несплаченими щомісячними платежами по Кредиту за період з лютого 2015 року по жовтень 2015 року на суму 160 662,23 грн. та в частині стягнення із відповідача на користь позивача трьох процентів річних в сумі 5 802,09 грн. та інфляційних витрат в сумі 26 891,08 грн.
Позовні вимоги в частині стягнення із відповідача на користь позивача процентів за користування кредитними коштами за період з 31 грудня 2015 року по 19 липня 2016 року  та в частині стягнення штрафу та пені визнані судом такими, що задоволенню не підлягають, оскільки стягнення таких сум це покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності. 

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 – адвокат Токар Ю.М. просить скасувати рішення звенигородського районного суду Черкаської області від 22 липня 2021 року як незаконне та прийняти нову постанову, якою повністю відмовити в позовних вимогах позивача.

Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що розглядаючи спір, суд при прийнятті рішення неповно з`ясував обставини справи та порушив норми чинного законодавства, що призвело до неправильного вирішення справи.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції не взяв до уваги висновок експерта № СЕ2019/127 від 08 листопада 2019 року, в якому чітко зазначено про відсутність у ОСОБА_1 заборгованості за основним кредитом у розмірі 945 385,87 грн. та пені у розмірі 19 826,75 грн. Крім того, експерт не змогла дати відповідь на запитання, яка фактична заборгованість позичальника по кредитному договору станом на 19 липня 2016 року, в зв`язку з відсутністю всіх необхідних для цього документів. Відповідачем заявлялося клопотання про проведення додаткової експертизи, однак суд призначив у справі не додаткову, а повноцінну нову судово-економічну експертизу, вказавши на вирішення експерту повний перелік питань, що заявлялись при первісному зверненні з таким клопотанням та були частково вирішені висновком експерта від 18 листопада 2019 року.
Тому, представник відповідача – адвокат Токар О.М. вважає, що суд неповно дослідив обставини справи, вибірково взяв до уваги лише ті докази, які дають підстави для задоволення позову, відхиливши інші докази, які спростовують доводи позивача. 

Відзив на апеляційну скаргу 

У відзиві на апеляційну скаргу, що надійшов від ТОВ «Порше Мобіліті» зазначено, що доводи апеляційної скарги є необгрунтовані та не дають підстав для зміни чи скасування рішення суду.
Зазначено, що ОСОБА_1 при укладенні Договору був належним чином ознайомлений з умовами Договору та графіком погашення кредитного договору, про що свідчать його підписи на кожній сторінці Загальних умов Кредитування та Графіку погашення кредиту.
Умови Договору відповідач належним чином не виконував, тому несе відповідальність за порушення прав позивача.
Крім того, вказано, що судами неодноразово досліджувалися договірні правовідносини ОСОБА_1 та ТОВ «Порше Мобіліті» щодо кредитного договору і будь-яких порушень з боку ТОВ «Порше Мобіліті» щодо виконання умов Договору встановлено не було.
Що стосується призначення експертизи, то призначення експертизи є правом суду, який здійснюється в разі встановлення судом недостатності доказів, наявних в матеріалах справи та можливості прийняття рішення за результатами розгляду. Оскільки в матеріалах справи міститься лише один розрахунок заборгованості, наданий позивачем, відповідач своїх розрахунків не надав, тому не немає підстав для задоволення клопотання про призначення додаткової судово-економічної експертизи.

Мотивувальна частина
Позиція Апеляційного суду

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Перевіривши доводи апеляційної скарги, Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів з розгляду цивільних справ дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України та ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Ч. 1 ст. 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Судом першої інстанції встановлено, що 24 червня 2014 року між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір № 50011745 на суму 458 205,52 грн., що на дату укладання Договору становило еквівалент 38 152,00 строком - 60 місяців, процентна ставка - 10,50 %, змінна у відповідності до п. 2.3. Загальних умов кредитування, цільове призначення - придбання автомобіля VW, модель Amarok, кузов № НОМЕР_1 , об`єм двигуна 1 968 куб.см., рік випуску 2014. 
Крім того, 24 червня 2014 року ОСОБА_1 було отримано додатковий кредит у сумі 134 025,00 грн., що є еквівалентом 11 159, 45 доларів США на дату укладання Додаткової угоди, з цільовим призначенням для оплати страхових платежів відповідно до Договору страхування № 245002/4098/002181 від 25 червня 2014 року, укладеному на виконання умов Договору з ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА» .
При укладенні Договору Сторонами було погоджено розмір щомісячного платежу, який на момент його укладення становив еквівалент у гривні 1 007, 66 дол. США, який включав платіж у повернення Кредиту та процентів за його користування в розмірі еквівалентному 820,04 дол. США, а також у повернення Додаткового кредиту та процентів за його користування в розмірі еквівалентному 187,62 дол. США.
В забезпечення виконання кредитного зобов`язання, між сторонами був укладений нотаріально посвідчений договір застави транспортного засобу від 27 червня 2014 року № 50011745.
З серпня 2015 року ОСОБА_1 відмовився від додаткового кредиту, в матеріалах справи міститься Графік погашення кредиту в новій редакції.
На виконання умов Договору, позивачем було укладено Договір страхування № 245002/4098/0002415 від 03 липня 2015 року з ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА» та здійснено оплату щомісячних страхових платежів згідно з даним договором  страхування на користь страхової компанії з серпня 2015 року по липень 2016 року.  
Згідно Графіку погашення кредиту, повернення кредитних коштів має відбуватись частинами щомісячно.
Відповідно до визначення, викладеного у договорі, договір між сторонами складають цей кредитний договір, загальні умови кредитування, графік погашення кредиту, а також додаткові угоди та інші документи, що можуть бути укладені або підписані сторонами та поручителем у відношенні кредиту.
Згідно умов кредитного договору, усі платежі за цим договором повинні бути сплачені в гривнях і підлягають розрахунку за відповідним обмінним курсом, що застосовуватиметься до еквіваленту суми кредиту в доларах США, відповідно до статті 1.3 Загальних умов кредитування.
Сторони підписали Загальні умови кредитування, як додаток до Кредитного договору № 50009354 від 11 червня 2013 року.
Пунктом 1.3.1 Загальних умов кредитування передбачено, що розмір платежів, що підлягають сплаті позичальником у повернення кредиту визначено в гривні на день укладення кредитного договору у графіку погашення кредиту, який є невід`ємною частиною кредитного договору. В подальшому позичальник сплачує платежі у повернення кредиту та додаткового кредиту відповідно до встановлених компанією рахунків у гривні, при цьому розмір платежів розраховується шляхом застосування до еквівалентів платежів у іноземній валюті, вказаних у графіку погашення кредиту, чинного на момент встановлення рахунка обмінного курсу банку. Позитивне або від`ємне значення різниці, яка виникла внаслідок зміни або обмінного курсу іноземної валюти на момент виставлення рахунка та обмінного курсу, який діяв на день укладення кредитного договору, по відношенню до основної суми боргу та суми процентів, вказаних у графіку погашення кредиту, враховується як коригування суми процентів, що підлягає сплаті відповідно до умов цього кредитного договору. Якщо в період між датою виставлення рахунка та датою отримання суми, еквівалентної тій, що зазначена в такому рахунку, обмінний курс, який був використаний компанією, збільшиться більше ніж на 2 %, різниця, що виникла внаслідок такого збільшення, виплачується позичальником.
Згідно п. 1.6 Умов кредитування, виконання зобов`язання позичальника за цим договором забезпечується заставою майна відповідно до укладеного між сторонами договору застави, а також усім майном позичальника, на яке може бути звернуто стягнення за законодавством України.
Згідно п. п. 1.7, 1.7.1-1.7.15 Умов кредитування, за домовленістю сторін будь-які кошти, отримані компанією від позичальника, будуть зараховуватись у виконання зобов`язань позичальника у наступному порядку: у першу чергу - пеня та штрафні санкції відповідно до статті 8 цих Загальних умов кредитування за порушення умов оплати додаткового кредиту; у другу - прострочені проценти за користування сумою додаткового кредиту; у третю - прострочена сума додаткового кредиту; у четверту - строкові комісії, нараховані у зв`язку з видачею (розміщенням) додаткового кредиту; у п`яту - чергові проценти за користування сумою додаткового кредиту; у шосту - строкова сума додаткового кредиту відповідно до графіка погашення кредиту; у сьому - пеня та штрафні санкції відповідно до ст. 8 цих Загальних умов кредитування за порушення умов повернення кредиту; у восьму - прострочені комісії по кредиту; у дев`яту - сплачені компанією страхові платежі в порядку, передбаченому п. 5.6 цього кредитного договору; у десяту - прострочені проценти за користування кредитом; у одинадцяту - строкові комісії по кредиту; у дванадцяту - прострочена сума основного боргу по кредиту; у чотирнадцяту - строкова сума основного боргу по кредиту; у п`ятнадцяту - інші вимоги та витрати компанії.
Пунктом 2.4 Загальних умов кредитування передбачено, що нарахування процентів відбувається щомісячно, 15 числа поточного місяця. Період нарахування процентів починається з першого календарного дня місяця і закінчується останнім календарним днем поточного місяця. Проценти нараховуються за методом "30/360", відповідно до графіка погашення кредиту. Проценти нараховуються на еквівалент суми кредиту в іноземній валюті, яка залишається неповернутою, відповідно до графіка погашення кредиту.
У зв`язку з систематичним невиконанням Відповідачем умов Договору, 20 листопада 2015 року позивачем було направлено відповідачу Вимогу (повідомлення) вих. № 50011745 від 05 жовтня 2015 року, щодо дострокового повернення кредиту та сплати заборгованості за Кредитним договором, яка згідно опису вкладення і повідомлення про вручення була отримана Відповідачем 01.12.2015 р. Згідно положень Вимоги та п. 3.3. Умов кредитування, протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати одержання цієї Вимоги (для фізичних осіб), ОСОБА_1 був зобов`язаний повернути суму кредиту та сплатити заборгованість. 
Отже, суд достовірно встановив, що останнім днем повернення суми кредиту та сплати заборгованості за Договором було 30 грудня 2015 року.
Крім того, відповідно до рішення Апеляційного суду м. Києва від 29 березня 2016 року, яке було надано сторонами для приєднання до матеріалів справи, вбачається, що в задоволенні позову ОСОБА_1 до ТОВ «Порше Мобіліті» про визнання дій при нарахуванні відсотків неправомірними відмовлено.
В матеріалах справи містяться також рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 28 липня 2015 року, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ТОВ «Порше Мобіліті» про визнання частково недійсним кредитного договору та додатків до нього відмовлено та рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 19 січня 2017 року, яким відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ТОВ «Порше Мобіліті», третя особа: ПрАТ «Страхова компанія УНІКА» про визнання дій неправомірними відмовлено. 
Розглядаючи спір, суд першої інстанції врахував положення ст. 1054 ЦК України, відповідно до якої банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.
Відповідно до вимог ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
Під час розгляду справи, відповідач ОСОБА_1 не спростував тієї обставини, що позивач виконав свої зобов`язання, надавши відповідачу кредитні кошти в повному обсязі, проте відповідач не належним чином не виконав умови договору та своєчасно не сплачував проценти за користування кредитом, не дотримуватися графіку повернення кредитних коштів, не повернув кредит у визначені договором терміни, а також не дотримався виконати інші зобов`язання згідно кредитного договору, й погасити всю суму кредиту у визначений договором строк.
У відповідності до ч. 4 ст. 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 
Розглядаючи спір, районний суд правильно врахував висновки Апеляційного суду м. Києва, викладені у рішенні від 29 березня 2016 року у справі № 755/21066/15 за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Порше Мобіліті» про визнання дій при нарахуванні процентів неправомірними, станом на 03 грудня 2014 року, 12 січня 2015 року, 02 лютого 2015 року, 06 березня 2015 року, 06 квітня 2015 року, 06 травня 2015 року, 04 червня 2015 року, 03 липня 2015 року, яким відмовлено в задоволені позову. Спір стосувався одного й того ж кредитного договору, що є предметом розгляду у цивільній справі № 694/1036/16-ц.
Крім того, під час розгляду справи відповідачем не було спростовано тієї обставини, що він належним чином був ознайомлений зі змістом кредитного договору, Загальними умовами кредитування та графіком погашення кредиту, оскільки ОСОБА_1 своїм особистим підписом на кожній сторінці вказаних документів засвідчив факт ознайомлення. 
Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва у цивільній справі № 755/9389/15 за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Порше Мобіліті» про визнання кредитного договору № 50011745 від 24 червня 2014 року недійсним було ухвалено висновок, яким відмовлено позивачу в задоволенні його позовних вимог. Вказане рішення суду вступило в законну силу і таким чином визнано дійсними всі умови спірного кредитного Договору.
Крім того, рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 19 січня 2017 року у цивільній справі № 755/11479/16 за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Порше Мобіліті», третя особа: ПрАТ «УНІКА» про визнання дій щодо укладення Договору страхування № 245002/4098/0002415 від 03 липня 2015 року неправомірними, позивачу було відмовлено в задоволенні його позовних вимог за безпідставністю.
Надаючи оцінку доказам в частині встановлення розміру заборгованості ОСОБА_1 по кредитному договору, суд першої інстанції виходив з того, що згідно із розрахунком заборгованості наведеним ТОВ «Порше Мобіліті» у позовній заяві на час звернення до суду, позивач просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 основну суму заборгованості зі сплати кредиту у розмірі 945 385, 86 грн., основну суму заборгованості за додатковим кредитом у розмірі 24 734 грн., 3 % річних у розмірі 5 802, 09 грн., інфляційні витрати у розмірі 26 891, 08 грн., штраф у розмірі 174 751, 39 грн., пеню у розмірі 19 826, 75 грн., збитки у розмірі 68 129, 04 грн., що разом становить 1 265 520, 92 грн.
Перевіряючи правомірність мотивів суду першої інстанції в частині визначення розміру заборгованості, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що районний суд правильно встановив, що основна сума боргу складається із залишку неповернутої суми кредиту в сумі 741 062,70 грн. (29 840,65 доларів США *24,834 курс, що передує дню складання позовної заяви за 1 долар США) та 43 660,94 грн. проценти за користування кредитними коштами за період з 31 грудня 2015 року по 19 липня 2016 року (741 062,70*10,50%*202/360) та заборгованості несплаченими щомісячними платежами по Кредиту за період з лютого 2015 року по жовтень 2015 року на загальну суму 160 662, 23 грн. та правильно визначився із заявленими вимогами щодо стягнення неповернутої суми кредиту в сумі 741 062,70 грн. та заборгованості за несплаченими щомісячними платежами по Кредиту за період з лютого 2015 року по жовтень 2015 року на загальну суму 160 662, 23 грн. підлягають до задоволення.
Разом з тим, правильним є висновок районного суду про те, що позовні вимоги в частині стягнення із відповідача на користь позивача процентів за користування кредитними коштами за період з 31 грудня 2015 року по 19 липня 2016 року  в сумі 43 660,94 грн. до задоволення не підлягають. 
До такого висновку суд дійшов із врахуванням того, що пред`явлення кредитором вимоги про дострокове виконання зобов`язань за кредитним договором фактично змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення кредитора з такою достроковою вимогою до позичальника в порядку ч. 2 ст. 1050 ЦК України вважається, що строк виконання кредитного договору в повному обсязі є таким, що настав. При цьому, у разі пред`явлення до позичальника вимоги в порядку ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитора нараховувати передбачені кредитним договором відсотки за користування кредитом припиняється, а кредитор втрачає право нараховувати відсотки після настання терміну повернення, який зазначений ним у відповідному повідомленні/претензії на адресу боржника, оскільки такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови виконання основного зобов`язання з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом, змінив порядок і строк його виконання, припинив подальше кредитування позичальника, змінив строк дії кредитного договору та термін повернення кредиту.
Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч. 1 ст. 1048 ЦК України і охоронна норма ч. 2 ст. 625 ЦК України не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч. 1 ст. 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.
Аналогічні висновки щодо застосування ч. 1 ст. 1050 та ст. 625 ЦК України у їх взаємозв`язку викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц.
Отже, суд правомірно дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають до задоволення в частині стягнення із відповідача на користь позивача трьох процентів річних в сумі 5 802,09 грн. та інфляційних витрати в сумі 26 891,08 грн., а в частині про стягнення штрафу та пені залишення без задоволення, оскільки суд правильно врахував, що цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.
Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).
Відповідно до положень статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Крім того, під час розгляду справи судом першої інстанції було встановлено, що договором передбачені штрафні санкції у вигляді фіксованих штрафів у випадку неповідомлення Позивача про несплату платежів за Договором у встановлений строк відповідно до п. 8.3., штраф у розмірі 20 % від Суми кредиту за порушення п. 3.3. Договору, штраф у розмірі 15 % від Суми кредиту за порушення п. 5.5. Договору, а також пеня у розмірі 10 % річних від суми заборгованості за кожен день прострочення до моменту повного погашення. Відповідно до п. 8.3. Договору, за кожен випадок порушення Відповідачем вимог п. п. 5.2, 5.3, 5.4, 8.2 Договору Відповідач сплачує Позивачеві штраф у розмірі: еквівалент 20 доларів США за першу вимогу, еквівалент 25 доларів США за другу вимогу, еквівалент 30 доларів США за третю вимогу. 
Під час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанції була надана оцінка наявним в матеріалах справи доказам направлення вимог про погашення заборгованості, а саме: Лист щодо сплати заборгованості від 04 березня 2015 року; Лист щодо сплати заборгованості від 18 березня 2015 року; Лист щодо сплати заборгованості від 03 квітня 2015 року, Лист щодо сплати заборгованості від 17 квітня 2015 року, Лист щодо сплати заборгованості від 05 травня 2015 року, Лист щодо сплати заборгованості від 19 травня 2015 року, Лист щодо сплати заборгованості від 03 червня 2015 року, Лист щодо сплати заборгованості від 17 червня 2015 року, Лист щодо сплати заборгованості від 03 липня 2015 року, Лист щодо сплати заборгованості від 16 липня 2015 року, Лист щодо сплати заборгованості від 04 серпня 2015 року, Лист щодо сплати заборгованості від 17 серпня 2015 року, Лист щодо сплати заборгованості від 08 вересня 2015 року, Лист щодо сплати заборгованості від 18 вересня 2015 року.
Через порушення Відповідачем своїх зобов`язань, вказаних в п. п. 5.2, 5.3, 5.4, 8.2 Договору, Позивачем були застосовані штрафні санкції зокрема:
Нагадування щодо несплаченого платежу, рахунок № 00246427 від 04 березня 2015 року Сума штрафної санкції складає 644, 80 грн.; 
Нагадування щодо несплаченого платежу, рахунок-фактура № 00251337 від 18 березня 2015 року Сума штрафної санкції складає 728, 07 грн.;
Нагадування щодо несплаченого платежу, рахунок-фактура № 00253254 від 03 квітня 2015 року Сума штрафної санкції складає 925, 30 грн.; 
Нагадування щодо несплаченого платежу, рахунок-фактура № 00257753 від 17 квітня 2015 року Сума штрафної санкції складає 822, 72 грн.; 
Нагадування щодо несплаченого платежу, рахунок-фактура № 00259273 від 05 травня 2015 року Сума штрафної санкції складає 991, 29 грн.;
Нагадування щодо несплаченого платежу, рахунок-фактура № 00263725 від 19 травня 2015 року Сума штрафної санкції складає 915, 77 грн.; 
Нагадування щодо несплаченого платежу, рахунок-фактура № 00265135 від 03 червня 2015 року Сума штрафної санкції складає 1 028, 22 грн.;
Нагадування щодо несплаченого платежу, рахунок-фактура № 00269602 від 17 червня 2015 року Сума штрафної санкції складає 1 013, 74 грн.;
Нагадування щодо несплаченого платежу, рахунок-фактура № 00274169 від 03 липня 2015 року Сума штрафної санкції складає 1 131, 82 грн.;
Нагадування щодо несплаченого платежу, рахунок-фактура № 00275200 від 16 липня 2015 року Сума штрафної санкції складає 1 062, 22 грн.;
Нагадування щодо несплаченого платежу, рахунок-фактура № 00279326 від 04 серпня 2015 року Сума штрафної санкції складає 1 354, 71 грн.;
Нагадування щодо несплаченого платежу, рахунок-фактура № 00280393 від 17 серпня 2015 року Сума штрафної санкції складає 1 121, 72 грн.;
Нагадування щодо несплаченого платежу, рахунок-фактура № 00284451 від 08 вересня 2015 року Сума штрафної санкції складає 1 580, 32 грн.;
Нагадування щодо несплаченого платежу, рахунок-фактура № 00285255 від 18 вересня 2015 року Сума штрафної санкції складає 1 058, 76 грн.;
Загалом, відповідно до умов п. 8.3. Умов кредитування, за порушення своїх зобов`язань Відповідач зобов`язаний сплатити штрафні санкції у розмірі 14 379, 46 грн.
Відповідно п. 8.2. Договору, у випадку порушення терміну повернення Кредиту, визначеного в статті 3.3. (до 30-й (тридцятого) календарного дня з дня направлення Позивачем відповідної письмової вимоги Відповідачеві), Відповідач сплачує Позивачеві штраф у розмірі 20 % від Суми кредиту. Оскільки, станом на момент подання позовної заяви, Кредит Позивачеві не повернутий, Відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання, погоджені в п. 3.3. Договору то по відношень до нього має бути застосовано штрафні санкції, погоджені Сторонами у п. 8.2. Договору. Виходячи з того, що надана сума Кредиту становить 458 205,52 грн. розмір штрафних санкцій розраховується наступним чином та становить: 458 205,52 х 20 % = 91 641 грн. 10 коп. 
Відповідно до п. 8.4. вказано, що у випадку порушення Відповідачем вимог п. 5.5. Договору, Відповідач сплачує на вимогу Позивача штраф в розмірі 15 % від суми Кредиту. Зазначена штрафна санкція не застосовується за умови отримання Відповідачем додаткового кредиту на страхування, укладення відповідної додаткової угоди та належного виконання такої додаткової угоди.
Під час розгляду справи було достовірно встановлено, що станом на момент звернення позивача до суду із позовною заявою, Кредит Позивачеві не повернутий, Відповідач не виконав свої зобов`язання, погоджені в п. 3.3. Договору. Виходячи з того, що надана сума Кредиту становить 458 205, 52 грн. розмір штрафних санкцій розраховується наступним чином та становить:
458 205, 52 х 15 % = 68 730 грн. 83 коп. 
Отже, загальна сума штрафних санкцій за Договором становить 174 751,39 грн.
Відповідно до п. 8.1. Договору, уразі порушення Відповідачем терміну оплати будь-якого чергового платежу з повернення Кредиту Відповідач сплачує Позивачеві пеню у розмірі 10 % річних від суми заборгованості за кожен прострочення до моменту повного погашення заборгованості включно. Загальна сума пені, що підлягає сплаті через невиконання Відповідачем грошових зобов`язань за цим Договором складає 19 826,75 грн.
Оскільки сторонами передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за різні правопорушення, позовні вимоги в частині стягнення штрафних санкцій та пені підлягають задоволенню.
Аналогічний висновок викладений Верховним судом у Постановах від 30 травня 2018 року у справі № 583/2565/15 (провадження № 61-8961св18), та від 14 квітня 2021 року у справі № 759/16067/15 (провадження № 61-13420св19). 
Згідно із розрахунком збитків наведеним ТОВ «Порше Мобіліті» у позовній заяві, вбачається що сума збитків складається з компенсації понесених витрат (п. 8.5. Договору) в розмірі 3 900, 00 грн. та відшкодування витрат понесених на сплату страхових платежів 64 229,04 грн.
За умовами кредитного договору Відповідач взяв на себе зобов`язання за власний рахунок забезпечити страхування майна, яким забезпечено виконання його зобов`язань за кредитним договором, до повного виконання ним зобов`язань за кредитним договором (ст. 5.5). Саме для сплати страхових платежів за договором страхування було передбачено кредитним договором надання відповідачу додаткового кредиту. Разом з тим, згідно з кредитним договором відповідач доручив позивачу щомісячно перераховувати на користь страхової компанії страхові платежі, визначені договором страхування, та зобов`язався компенсувати їх позивачу (ст. 5.6 та ст. 10.5). За умовами договору страхування Позивач є вигодонабувачем і саме вигодонабувач сплачує страховій компанії в рамках кредитування страхувальника (відповідача) страхові платежі. 
Обов`язок відповідача забезпечити страхування автомобіля до повного виконання зобов`язань за кредитним договором також встановлений договором застави транспортного засобу від 27 червня 2014 року, яким також передбачено, що заставодавець дає згоду та доручає заставодержателю здійснити сплату страхових платежів, передбачених договором страхування, на користь страхової компанії за рахунок заставодавця, який компенсує заставодержателю витрати, понесені останнім у зв`язку з виконанням даного доручення в порядку, передбаченому кредитним договором.
Крім того, п. 2.3.9. Договору застави передбачено, що в тому випадку, якщо Заставодавець не сплатить страховій компанії страхові платежі у строки, обумовлені договором страхування, Заставодавець дає згоду та доручає Заставодержателю (Вигодонабувачу) здійснити від імені та за рахунок Заставодавця сплату страхових платежів, передбачених Договором страхування, на користь страхової компанії. Відповідач компенсує ТОВ «Порше Мобіліті» витрати, понесені останнім у зв`язку із виконанням даного доручення, в порядку, передбаченому Кредитним договором.
Доказів самостійної сплати страхових платежів Відповідач не надав суду.
Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що враховуючи викладене, ТОВ «Порше Мобіліті» правомірно здійснило оплату страхових платежів на користь страхової компанії за період з серпня 2015 року по липень 2016 року на загальну суму 64 229,04 грн., яка підлягає відшкодуванню Відповідачем.
Суд першої інстанції правильно зазначив, що позовні вимоги ТОВ «Порше Мобіліті» в частині стягнення збитків у розмірі 3 900 грн. задоволенню не підлягають, оскільки в обґрунтування цих вимог у позовній заяві зазначено, що 3 900 грн. збитків зумовлено тим, що ТОВ «Порше Мобіліті» вимушене було звернутися до юридичних компаній для надання юридичних послуг, консультацій, складення процесуальних документів для звернення до суду, звернутися до приватного нотаріуса, яким було вчинено виконавчий напис, та виконавчої служби.
Однак за своєю правовою природою збитки, на які вказує ТОВ «Порше Мобіліті» є правовою допомогою, порядок стягнення якої врегульовано главою 8 Цивільного процесуального кодексу України. 
ТОВ «Порше Мобіліті» не надало суду повного розрахунку витрат на професійну правничу допомогу, доказів, яка саме правнича допомога була надана конкретно по даному спору, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позов в частині стягнення збитків в розмірі 3 900 грн. до задоволення не підлягає в зв`язку з необґрунтованістю.
Вирішуючи спір в межах вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.
Аргументи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині рішення та зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду щодо їх оцінки.
Обставин, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування указаних висновків суду, апеляційна скарга не містить. 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в  :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Токар Ольги Михайлівни залишити без задоволення.
Рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 22 липня 2021 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та збитків відповідно до кредитного договору залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України. 

Повний текст постанови виготовлено 24 грудня 2021 року.

Головуючий                                                        В.Г. Бородійчук        

Судді                                                                        В.О. Єльцов        

                                                        Л.В. Нерушак