ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2022 року
м. Харків
справа № 632/510/20
провадження №22-ц/818/541/22
Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді – Тичкової О.Ю.,
суддів – Маміна О.В., Пилипчук Н.П.,
сторони справи: 
позивач – ОСОБА_1 
відповідач – ОСОБА_2 
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 01 червня 2021 року, постановлене у складі судді Библіва С.В.
УСТАНОВИВ:
19.03.2020 ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом про стягнення з відповідача матеріальної шкоди в сумі 3041,70 грн. та моральної шкоди в сумі 50000 грн., завданої внаслідок кримінального правопорушення.
Позовні вимоги мотивував тим, що ухвалою Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 11 грудня 2019 року закрито кримінальне провадження в зв`язку з закінченням строків притягнення до кримінальної відповідальності, за скоєння ОСОБА_2 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України. Потерпілим за вказаним кримінальним правопорушенням є ОСОБА_1 .. Внаслідок нанесених позивачу неправомірними діями відповідача тілесних ушкоджень, позивач був вимушений звернутися до лікаря та проходити курс лікування. Вважає, що нанесені відповідачем травми є в причинному зв`язку з настанням у нього хворобливого стану. Добровільно відповідач шкоду не відшкодовує. Тому, позивач просить стягнути матеріальну шкоду від злочину в сумі 3041,70 грн. та моральну шкоду, що була викликана стражданнями з приводу завданої шкоди його здоров`ю, фізичного болю, порушень звичного ритму життя, яку оцінює в 50000 грн.
Рішенням Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 01 червня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в сумі 3041 грн 70 коп. та моральну шкоду в сумі 27000 грн. В іншій частині позовні вимоги залишено без задоволення.
Рішення суду мотивовано тим, що позивачем доведено умови та підстави покладення на відповідача цивільної відповідальності, а саме: причинний зв`язок між діями відповідача та захворюванням позивача. Також ОСОБА_1 надав суду докази на підтвердження своїх вимог відносно завдання йому матеріальної шкоди. З урахуванням принципу розумності та справедливості та вважаючи, що моральні страждання, спричинені нанесенням тілесних ушкоджень є короткочасним розладом здоров`я та потребували лікування, суд вважав доведеним факт завдання позивачу завдання моральної шкоди та визначив її розмір на підставі висновку експертного дослідження проведеного у кримінальній праві. 
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, в якому у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.
Апеляційна скарга мотивована тим що, рішення суду є незаконним та необґрунтованим. Судом під час вирішення дійсного спору не вирішувалось питання про витребування та дослідження в судовому засіданні матеріалів кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_2 за ч.2 ст. 125 КК України. При визначені розміру відшкодування завданої моральної шкоди суд, в супереч вимог процесуального закону необґрунтовано посилався на висновок експерта № 7741 від 31.10.2019 року який був зроблений під час розгляду кримінальної справи № 632/1504/17 за клопотанням обвинуваченого. Зазначений доказ не є належним та допустимим у цивільній справі. Також суд дійшов до помилкового висновку, що позивач отримав пошкодження здоров`я внаслідок злочинних дій апелянта. Зі змісту позовної заяви ОСОБА_1 вбачається, що йому були спричинено ряд тілесних ушкоджень відповідачем 18.09.2016 року. Проте відповідно до наданих копій лікарняних листів, ОСОБА_1 проходив лікування в КЗОЗ «Первомайська ЦРЛ» з 22.09.2016 року по 19.10.2016 року. Тож не зрозуміло де перебував позивач 4 дні та з яким чином він отримав перелічені ним тілесні ушкодження. У відповіді від 29.05.2020 року КНП Первомайської ЦРЛ зазначила, що листи непрацездатності були видані позивачу на руки, проте з незрозумілих причин копії цих листів непрацездатності позивачем надано не було.
Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.
Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд керується ст. 367 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Апеляційна скарга не містить доводів з приводу визначеного судом розміру матеріальної шкоди, що була стягнута з відповідач на користь позивача, тому рішення суду в зазначеній частині не переглядається. 
Частиною 1 статті 376 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги колегія суддів уважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Як установлено судом та підтверджується матеріалами справи, відповідно до ухвали Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 11 грудня 2019 року у справі №632/1504/17  ОСОБА_2 визнано винним у скоєні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.125 КК України та звільнено від кримінальної відповідальності зв`язку із закінченням строків давності на підставі ст. 49 КК України. Цивільний позов потерпілого ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди та моральної шкоди задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування матеріальної шкоди 3041,70 гривень, а в рахунок відшкодування моральної шкоди 18778,5 гривень.
Ухвалою Апеляційного суду м. Харкова від 27 лютого 2020 року, апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково Ухвалу Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 11 грудня 2019 року щодо ОСОБА_2 в частині вирішення цивільного позову потерпілого ОСОБА_1 - скасовано і призначено новий розгляд в цій частині в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства. У решті ухвалу залишено без змін.
Згідно з мотивувальною частиною ухвали Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 11 грудня 2019 року застосування до ОСОБА_2 положень ст. 49 КК України не є реабілітуючою підставою звільнення його від кримінальної відповідальності, а відтак не позбавляє потерпілого права звертатися до суду із позовом про відшкодування завданої йому кримінальним правопорушенням шкоди, але в порядку цивільного судочинства.
За змістом ухвали Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 11 грудня 2019 року у справі №632/1504/17 18.09.2016, близько 0830 години, ОСОБА_1 приїхав на територію колишньої бази відпочинку «ЗЗБК №2», розташованої за адресою: Харківська область, Первомайський район, с. Булацелівка, вул. Озерна, 42, яка на теперішній час перебуває у користуванні ОСОБА_2 . Знаходячись на вказаній території ОСОБА_1 побачив як ОСОБА_2 , знаходячись на березі біля водойми Берецького водосховища, заважав працівникам ТОВ «Рибхоз» ОСОБА_3 та ОСОБА_4 знімати встановлені ним пристрої ловлі раків. Під час вказаних подій між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виникла словесна суперечка, в ході якої, на ґрунті особистих неприязних відносин, що тривають значний час, у ОСОБА_2 раптово виник умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_1 . Реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел, направлений на умисне спричинення тілесних ушкоджень, ОСОБА_2 підбіг до ОСОБА_1 , який у цей час знаходився на береговій території, та схопивши останнього руками за одяг одежі, наніс один удар своєю головою у обличчя ОСОБА_1 . Від отриманого удару ОСОБА_1 впав на землю. Після чого ОСОБА_2 сів зверху на його тулуб та руками наніс йому не менше 10 ударів по обличчю.
Внаслідок своїх неправомірних дій ОСОБА_2 спричинив ОСОБА_1 , згідно висновку судово-медичної експертизи № 176-ПР/16 від 16.11.2016, один синець в проекції лобно-скроневої кістки зліва, по одному синцю на нижніх та верхніх повіках, як правого так і лівого ока, від внутрішнього кута до середніх третин, одну забійну рану на переніссі, поміж бровами, один синець, який розташовується навколо вищевказаної рани, одну садна на спинці носу, одного садна в проекції правої скроневої кістки, один синець в проекції правої виличної кістки, одного садна на фоні вищевказаного синця, одного синця в проекції правої скронево-тім`яної кістки, які по ступеню тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень та тілесні ушкодження у виді закритого перелому кісток носу з обох сторін з розходженням уламків, що по ступеню тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я ( а.с. 7 – 8).
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. 
Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України).
Згідно зі ст.ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Частиною 2 статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 12, ч.ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача).
Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він нівелюватиме можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і докази не збирає.
Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
В супереч вимог ст.ст.12, 81 ЦПК України відповідач доказів відсутності своєї вини у завданні позивачу шкоди своїми неправомірними діями суд не надав. 
Тому, керуючись ч.6 ст. 82 ЦПК України судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції щодо доведеності факту вчинення ОСОБА_2 протиправних дій відносно ОСОБА_1 , спрямованих на заподіяння шкоди здоров`ю позивача.
Так ухвалою Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 11 грудня 2019 року у справі № 632/1504/17 встановлено, що відповідач завдав позивачу легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я ( а.с. 7 - 10). 
Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Відповідно до ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. 
З огляду на зазначене судова колегія погоджується з висновком суду про доведеність факту завдання позивачку з боку відповідача моральної шкоди у вигляді фізичного болю та страждань, яких він зазнав внаслідок ушкодження здоров`я та протиправною поведінкою щодо нього. 
Разом з тим, судова колегія погоджується з доводами апеляційної скарги щодо помилкового посилання суду першої інстанції на висновок експерта № 7741 від 31.10.2019, як належний і допустимий доказом на підтвердження розміру завданої моральної шкоди.
Відповідно до ч. 1 ст.103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.
За змістом ст. 102 ЦПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права.   Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.  Висновок експерта викладається у письмовій формі і приєднується до справи. 
З огляду на положення вищезазначених процесуальних норм  висновок експертизи може бути доказом у справі лише в тому разі, коли експертиза була проведена на підставі ухвали суду відповідними судово-експертними установами або проведена на замовлення учасника справи. 
Висновок експертизи проведеної під час розгляду кримінальної справи може розцінюватися лише як письмовий доказ, який підлягає дослідженню в судовому засіданні та відповідній оцінці. Якщо стосовно цього письмового доказу в судовому засіданні виникнуть сумніви, то, виходячи з характеру матеріально-правового спору та залежно від того, яке значення має наявність у справі такої експертизи, суд повинен роз`яснити особам, які беруть участь у справі, про їх право заявити клопотання про її призначення.
Як роз`яснено судам у п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.
Оскільки матеріали справи не містять даних про задоволення клопотання ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про витребування матеріалів кримінальної справи № 632/1504/17 провадження за обвинуваченням ОСОБА_2 ( а.с. 46) та даних про дослідження в судовому засіданні в якості письмового доказу висновку судово – психіатричної експертизи № 7741 від 31.10.2019 року проведеної у межах зазначеної кримінальної справи, судова колегія не погоджується з висновком суду про доведеність розміру моральної шкоди у сумі 27000 грн. 
Разом з тим, оскільки матеріали справи містять достатньо доказів на підтвердження факту завдання ОСОБА_2 моральної шкоди ОСОБА_1 , виходячи з принципів справедливості, добросовісності та розумності судова колегія вважає що наявні підстави для відшкодування позивачу моральної шкоди у розмірі 15 000 грн.
Оскільки доводи апеляційної скарги знайшли своє часткове підтвердження, апеляційну скаргу належить задовольнити частково, а рішення суду змінити: зменшивши визначений судом розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню на користь позивача з 27000 грн до 15000 грн. 
Керуючись ст. ст. 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково 
Рішення Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 01 червня 2021 року змінити. 
Зменшити розмір суми, що підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування моральної шкоди, стягнувши 15 000 ( п`ятнадцяти тисяч ) гривень.
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку тільки в випадках передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий О. Ю. Тичкова

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук