ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9963/21 Справа № 175/4823/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Новік Л. М. Доповідач - Макаров М. О.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2021 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого – судді Макарова М.О.         
суддів – Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на заочне рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 10 серпня 2020 року по справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості, - 

В С Т А Н О В И Л А : 

У грудні 2019 року АТ КБ “ПриватБанк” звернулося із позовом до  ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості.
Позовні вимоги Банку мотивовані тим, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов та правил надання продукту кредитних карт від 18 березня 2012 року, ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 21562,38 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Відповідачка зобов`язання за договором належним чином не виконала, в зв`язку із чим, у неї, станом на 18 листопада 2019 року утворилась заборгованість у розмірі 55774,11 грн., з яких: 20460,56 грн. - заборгованість за кредитом; 23776,61 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 11536,94 грн. — заборгованість за пенею.
Вказану суму кредитної заборгованості Банк просив стягнути з відповідачки на свою користь.
Заочним рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 10 серпня 2020 року позовні вимоги акціонерного товариства комерційний банк “ПриватБанк” задоволено в повному обсязі.

Задовольняючи позовні вимоги банку, суд першої інстанції виходив з їх доведеності та обґрунтованості. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на незаконність рішення, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила вказане рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволені позовних вимог в повному обсязі.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що справу було розглянуто за її відсутності без належного повідомлення про дату, час та місце судового засідання. Апелянт вказує, що генеральна угода про реструктуризацію заборгованості не є кредитним договором. Крім того, апелянт просила застосувати до спірних правовідносин наслідки пропуску Банком строку позовної давності для звернення із вказаним позовом до суду, так як заборгованість за генеральною угодою мала бути погашена 30 вересня 2015 року, тоді як банк звернувся д осуду із позовом у грудні 2019 року.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.
Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).
Згідно з ч. 13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Отже, враховуючи викладене апеляційна скарга ОСОБА_1 на заочне рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 10 серпня 2020 року підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику як малозначна.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, з наступних підстав.
Задовольняючи позовні вимоги АТ КБ “ПриватБанк”, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості та доведеності. 
З вказаним висновком суду першої інстанції колегія суддів в повній мірі погодитись не можна, з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Статтею 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
За змістом ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. 
Звертаючись до суду з цим позовом, АТ КБ “ПриватБанк” на обґрунтування своїх позовних вимог посилалося на факт підписання 18 березня 2012 року ОСОБА_2 . Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов та правил надання продукту кредитних карт, за якою вона отримала кредит у розмірі 21562,38 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 18 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. 
Відповідачка зобов`язання за договором належним чином не виконала, в зв`язку із чим, у неї, станом на 18 листопада 2019 року утворилась заборгованість у розмірі 55 774,11 грн., з яких: 20 460,56 грн. - заборгованість за кредитом; 23 776,61 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 11 536,94 грн. — заборгованість за пенею.
Згідно із ст.ст. 525 та 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається.
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України).
Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.
Встановивши факт неналежного виконання відповідачкою взятих на себе кредитних зобов`язань, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що порушені права ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягають судовому захисту. 
Однак, колегія суддів не може погодитись із визначеним судом розміром стягнутих відсотків та стягнутою сумою пені.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості по пені та змінюючи розмір заборгованості по відсоткам, колегія суддів виходить з наступного.
Так, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.
В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені нормою частини другої статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Зазначене узгоджується із висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними зокрема у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 та від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц.
У пункті 2.1. генеральної угоді від 18 вересня 2012 року сторони погодили, що кредит в сумі 21 562,39 грн видається на строк 36 місяців із 18 вересня 2012 року по 30 вересня 2015 року. 
За користування кредитом передбачена сплата процентів 1,5% на місяць.
Повернення кредиту та сплата процентів здійснюються шляхом внесення у період з 01 по 25 число кожного місяця, щомісячного платежу в сумі 782,28 грн.
Крім того, пунктом 2.2 генеральної угоди передбачено, що згідно статей 212, 611, 651 ЦК України при порушення позичальником строків повернення заборгованості зазначених у цій генеральній угоді більш ніж на 31 день, по зобов`язанням строк яких не настав, строком повернення кредиту вважається 32 день з моменту виникнення порушення. Заборгованість за кредитом починаючи із 32-го дня порушення вважається простроченою. Позичальник сплачує банку штраф в сумі 8944,37 грн.
При цьому, умови генеральної угоди не визначали розмір пені заявленої банком до стягнення.
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині посилався на витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, однак матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці умови розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, укладаючи із банком генеральну угоду від 18 вересня 2012 року.
Враховуючи викладене, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_2 АТ КБ «ПриватБанк» дотрималося вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» щодо повідомлення споживача про умови кредитування та їх погодження зі споживачем.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне оскаржуване рішення в частині стягнутих відсотків змінити, зменшивши їх розмір з 23 776,61 грн. до 8523,26 грн., а в задоволенні позовних вимог про стягнення пені — відмовити. 
На вказане суд першої інстанції уваги не звернув, в зв`язку із чим дійшов передчасного висновку про задоволення позовних вимог Банку в повному обсязі.
Доводи апелянта в скарзі про те, що генеральна угода про реструктуризацію заборгованості не є кредитним договором, - колегія суддів вважає безпідставними, з огляду на те, що генеральна угода є самостійним зобов`язанням між сторонами, направленим на реструктуризацію фіксованої суми заборгованості. Більш того, відповідачка на спростовування позовних вимог не надала жодного належного та допустимого доказу, а тому таке твердження є припущенням, а доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. 
Крім того, після підписання генеральної угоди відповідачка здійснювала погашення заборгованості за вказаним договором, чим підтверджувала свої зобов`язання перед банком.
Оскаржуване рішення в частині стягнення з відповідачки пені як таке, що суперечить нормам матеріального та процесуального права підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог Банку про стягнення пені.
При цьому, колегія суддів вважає за необхідне змінити оскаржуване рішення в частині стягнутих відсотків, зменшивши їх з 23 776,61 грн. до 8523,26 грн..
Відповідно до ст. 141 ЦПК України з акціонерного товариства комерційний банк “Приватбанк” на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1384,22 грн..

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів, - 

П О С Т А Н О В И Л А : 

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  – задовольнити частково.
Заочне рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 10 серпня 2020 року — скасувати в частині стягнення з відповідачки пені та змінити в частині стягнутих з відповідачки відсотків та судового збору. 
У задоволенні позовних вимог акціонерного товариства комерційний банк “ПриватБанк” до ОСОБА_1 про стягнення пені — відмовити.
Зменшити розмір стягнутих з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк “ПриватБанк” відсотків з 23 776,61 грн. до 8 523,26 грн. та судового збору з 1921,00 грн. до 998,34 грн..
Вважати загальну суму кредитної заборгованості, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк “ПриватБанк” - 28 983,82 грн..
В іншій частині рішення залишити без змін.
Стягнути з акціонерного товариства комерційний банк “ПриватБанк” на користь з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1384,22 грн..
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко