ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/451/22	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №705/542/21 Категорія: 304020000 	Піньковський  Р. В. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Сіренко Ю. В. 	

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2022 року :

м. Черкаси 
Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Сіренка Ю.В., Новікова О.М., Фетісова Т.Л. 

секретар: Попова М.В.

учасники справи: 

позивач - ОСОБА_1 
відповідач - ОСОБА_2 , 

третя особа - ОСОБА_3 ,

особа, що подала апеляційну скаргу - ОСОБА_1 ,
    
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на заочне рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 11 січня 2022 року у цивільній справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 третя особа: ОСОБА_3 про не вступ в силу договору дарування,-

в с т а н о в и в :

У лютому 2021 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про не вступ в силу договору дарування.
В обґрунтування позовних вимог вказував, майновий комплекс по АДРЕСА_1 належить згідно договору дарування йому і  ОСОБА_2 . По вказаному договору зміна його умов в односторонньому порядку не допускається, але ОСОБА_2 по договору дарування майнових прав від 29.08.2017 року передала свою частку ОСОБА_3 і всупереч ст. 721 ЦК України не повідомила обдаровану про характерні властивості дарунка, а саме про спільну часткову власність житлових приміщень і інженерних дворових мереж загального користування, спільну сумісну власність квартирного газо-, електро- і сантехнічного обладнання та особисту приватну власність - одяг, посуд, меблі, які використовували їх родини за згодою, як родичі прямої лінії споріднення. Спільна власність, що є предметом договору потребує акту прийняття-передачі для підтвердження моменту передачі дарунка дарувальницею і прийняття дарунка обдарованою. Проте цей обов`язок не був виконаний, а тому вважає, що цей договір не вступив в законну силу.
       Заочним рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 11 січня 2022 року  в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позивач у своєму позові вказує, що відповідач ОСОБА_2 , яка є іншим співвласником їх будинковолодіння, розпорядилася своєю часткою, уклавши договір дарування із третьою особою по справі, але при цьому будь-якого доказу в підтвердження зазначеного не надає.
Разом з тим, відповідач та третя особа не направили до суду спростування щодо наявності такого договору дарування.
На позивача покладений обов`язок з врахуванням предмету і підстав позову довести в суді ті обставини на які він посилається, як на підставу своїх позовних вимог і відповідно, що є підстави до застосування до спірних правовідносин відповідних положень Цивільного кодексу України. Тобто, позивач повинен був довести за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст.ст. 76-80 ЦПК України, зазначені ним обставини. Однак таких доказів він не надав.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції позивач подав апеляційну скаргу, в обґрунтування якої зазначає, що суд першої замість залишення позовної заяви без розгляду відмовив у задоволенні позову. Просить рішення суду у даній справі скасувати, а позовну заяву - залишити без розгляду.
Учасники справи не скористалися своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу. 
Заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та законність і обгрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи із наступного.
Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
       Матеріалами справи встановлено, що відповідно до договору дарування, що був укладений 27 травня 1994 року та посвідчений державним нотаріусом Уманської міської державної нотаріальної контори, зареєстрований в реєстрі за №2-1577,  ОСОБА_4 подарувала, а ОСОБА_1  та ОСОБА_2  прийняли в дар кожен в рівних частках належну  ОСОБА_4 1/3 частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться в АДРЕСА_1 , який розташований на присадибній ділянці розміром 2035 кв.м.
Позивач ОСОБА_1 в обгрунтування позовних вимог вказує, що ОСОБА_2 не виконала своїх обов`язків по договору дарування від 27 травня 1994 року, уклавши 29.08.2017 року договір дарування з третьою особою ОСОБА_3 , оскільки останній договір було укладено із порушенням,а саме: відповідач не роз`яснила обдарованій особі, тобто новому власнику, що будинковолодіння, що є спільною власністю, до складу якої входять як обладнання, так і певне майно, яке перебувало у користуванні родини, членами якої є він та відповідач по справі, а тому, на його думку, на виконання умов такого договору мав би бути складений акт приймання-передачі, чого зроблено не було. При цьому позивач до позовної заяви додає лише копію договору дарування від 27 травня 1994 року, а копії договору, який вважає, таким, що не вступив в законну силу, позивачем до матеріалів справи не додано, а також не ставилося питання витребування судом першої інстанції цього договору.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У відповідності до ст.ст. 76-83 ЦПК України - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов"язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Позивачем не надано доказів коли було зареєстровано  ОСОБА_2 на підставі договору дарування  від  27 травня 1994 року частка права власності у житловому будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться в АДРЕСА_1 , який розташований на присадибній ділянці розміром 2035 кв.м.
Позивачем не надано копії договору дарування від 29.08.2017 року, який він вважає, що не вступив в законну силу.
      Позивачем не надано доказів коли було зареєстровано ОСОБА_3  на підставі договору дарування  від  29.08.2017 року частка права власності у житловому будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться в АДРЕСА_1 , який розташований на присадибній ділянці розміром 2035 кв.м.

Таким чином, позивачем ОСОБА_1   під час розгляду справи не надано будь-яких належних та допустимих доказів щодо предмету спору. 
Висновок суду першої інстанції про те, що позивач не довів тих обставин, на які посилається в своїй позовній заяві, узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка викладена в Постанові від 10.04.2020 року у справі № 522/22023/16ц про те, що в разі, якщо сторона не надала доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про недоведеність позову. 
Доводи скаржника, що позовна заява підлягала залишенню без розгляду, суперечить вимогам ст.257 ЦПК України. 
Так, у відповідності до ч.1 ст.257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення 

позову без розгляду, якщо:
1) позов подано особою, яка не має цивільної процесуальної дієздатності;
2) позовну заяву від імені заінтересованої особи подано особою, яка не має повноважень на ведення справи;
3) належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи;
4) у провадженні цього чи іншого суду є справа із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав;
5) позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду;
6) між сторонами укладено угоду про передачу спору на вирішення до третейського суду, і від відповідача не пізніше початку розгляду справи по суті, але до подання ним першої заяви щодо суті спору надійшли заперечення проти вирішення спору в суді, якщо тільки суд не визнає, що така угода є недійсною, втратила чинність або не може бути виконана;
7) дієздатна особа, в інтересах якої у встановлених законом випадках відкрито провадження у справі за заявою іншої особи, не підтримує заявлених вимог і від неї надійшла відповідна заява;
8) провадження у справі відкрито за заявою, поданою без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, та не було сплачено судовий збір і позивач не усунув цих недоліків у встановлений судом строк;
9) позивач без поважних причин не подав витребувані судом докази, необхідні для вирішення спору;
10) позивач у визначений судом строк не вніс кошти для забезпечення судових витрат відповідача і відповідач подав заяву про залишення позову без розгляду;
11) після відкриття провадження судом встановлено, що позивачем подано до цього самого суду інший позов (позови) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з однакових підстав і щодо такого позову (позовів) на час вирішення питання про відкриття провадження у справі, що розглядається, не постановлена ухвала про відкриття або відмову у відкритті провадження у справі, повернення позовної заяви або залишення позову без розгляду;
12) між сторонами укладено угоду про передачу спору на вирішення суду іншої держави, якщо право укласти таку угоду передбачене законом або міжнародним договором України, за винятком випадків, якщо суд визнає, що така угода суперечить закону або міжнародному договору України, є недійсною, втратила чинність або не може бути виконана.
Передбачених законом підстав для залишення зазначеного позову без розгляду у даній справі не встановлено.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

       Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Заочне рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 11 січня 2022 року у цивільній справі за позовом  ОСОБА_1  до ОСОБА_2  третя особа:  ОСОБА_3  про не вступ  в силу договору даруваннязалишити без змін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Судді:    Ю. В. Сіренко

                 О.М. Новіков

Т.Л.Фетісова