ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/28725/20                                                                       Головуючий у 1 інстанції: Маруліна Л.О.
                                                                                   Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  20 грудня 2021 року                                                                                         м. Київ
   Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Судді-доповідача                                    Вівдиченко Т.Р.
Суддів                                                      Грибан І.О.
      Лічевецького І.О.

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 серпня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, Управління праці та соціального захисту населення Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач – ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, Управління праці та соціального захисту населення Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації, в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність Київського міського Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат і Управління праці та соціального захисту населення Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації щодо відмови у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, як інваліду війни II групи у розмірі - 13 104 грн. 00 коп. згідно Закону;
- зобов`язати Київський міський Центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат і Управління праці та соціального захисту населення Шевченківської районної у м. Києва державної адміністрації нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , недоплачену грошову допомогу до 5 травня за 2020 рік у розмірі - 9464 грн. 00 коп. що повинна бути мені виплачена згідно Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”, як інваліду війни II групи (13 104 грн. 00 коп. - з урахуванням попередньо виплаченої суми 3640 грн. 00 коп.).
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 серпня 2021 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 щорічної разової грошової допомоги до 5 травня 2020 року у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком. Зобов`язано Київський міський центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоплачену грошову допомогу до 5 травня за 2020 рік у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, з урахуванням попередньо виплаченої суми такої допомоги. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду, відповідач - Київський міський центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат звернувся з апеляційною скаргою, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким позовну заяву залишити без розгляду, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт посилається на те, що позивачем одночасно подано до Окружного адміністративного суду м. Києва позовну заяву, справа № 640/31166/20, отже, у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет із тих самих підстав, є рішення суду яке набрало законної сили. 
Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 19 листопада 2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 серпня 2021 року та призначено справу до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження з 15 грудня 2021 року.
У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Частиною 2 статті 311 КАС України визначено, що якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.
Колегія суддів, враховуючи обставини даної справи, а також те, що апеляційна скарга подана на рішення, перегляд якого можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження.
До Шостого апеляційного адміністративного суду ОСОБА_1 подано заяву про повернення апеляційної скарги відповідачу, яка подана з пропуском строку на звернення до суду та неповноважною особою за відсутністю адміністративної дієздатності в порядку вимог ст. ст. 295, 298 КАС України від 17 листопада 2021 року, клопотання про задоволення заяви про повернення апеляційної скарги відповідачу та відмови у відкритті провадження від 17 листопада 2021 року та пояснення щодо задоволення клопотання і заяви про повернення апеляційної скарги неналежному відповідачу та неврахування його під час прийняття рішення по цій справі від 18 листопада 2021 року, в яких позивач посилається те, що апеляційна скарга Київського міського Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат подана до суду з пропуском строку на апеляційне оскарження та неуповноваженою особою.
З даного приводу, слід зазначити наступне.
Відповідно до частини 1 статті 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів.
Згідно пункту 1 частини 2 статті 295 КАС України, учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
За приписами ч. 1 ст. 121 КАС України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
З матеріалів справи вбачається, що копію рішення суду першої інстанції апелянтом отримано 23 вересня 2021 року, що підтверджується витягом від 23.09.2021 р. з електронної пошти про направлення електронного повідомлення та копією першої сторінки рішення суду першої інстанції із штампом вхідної кореспонденції.
В апеляційній скарзі Київський міський Центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат просить поновити строк на апеляційне оскарження.
Так, із апеляційною скаргою відповідач звернувся до суду засобами поштового зв`язку 19 жовтня 2021 року.
В силу вимог частини 9 статті 120 КАС України, строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення позовна заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здано на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв`язку.
Отже, оскільки, апеляційна скарга подана відповідачем засобами поштового зв`язку протягом 30 днів з дня вручення йому оскаржуваного рішення, матеріалами справи підтверджуються доводи апелянта щодо причин пропуску строку, які є поважними, а тому такий строк було поновлено.
Щодо посилання на те, що апеляційна скарга Київського міського Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат підписана неуповноваженим представником, оскільки, ОСОБА_2 не є керівником відповідача та не має статусу адвоката, слід зазначити наступне.
Матеріали справи свідчать, що апеляційна скарга відповідача підписана Палажчук Т.М., яка діє на підставі довіреності від 04 січня 2021 року №09/3-044.
Згідно з частиною 1 статті 55 КАС України, сторона, третя особа в адміністративній справі, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.
У відповідності до частини 3 статті 55 КАС України, юридична особа незалежно від порядку її створення, суб`єкт владних повноважень, який не є юридичною особою, беруть участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її (його) імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи, суб`єкта владних повноважень), або через представника.
За приписами частин 1 та   3 статті 59 КАС України, повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені такими документами: 1) довіреністю фізичної або юридичної особи; 2) свідоцтвом про народження дитини або рішенням про призначення опікуном, піклувальником чи охоронцем спадкового майна.
Довіреність від імені юридичної особи видається за підписом (електронним цифровим підписом) посадової особи, уповноваженої на це законом, установчими документами.
Відповідно до Закону України "Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)" від 02.06.2016 №1401 (далі - Закон №1401), що набрав чинності 30.09.2016, Конституцію України доповнено статтею 131-2, у якій визначено, що виключно адвокат здійснює представництво іншої особи в суді, а також захист від кримінального обвинувачення. Законом можуть бути визначені винятки щодо представництва в суді у трудових спорах, спорах щодо захисту соціальних прав, щодо виборів та референдумів, у малозначних спорах, а також стосовно представництва малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена.
Вказаним Законом розділ XV Перехідні положення Конституції України було доповнено пунктом 16-1, у підпункті 11 якого визначено, що представництво відповідно до пункту 3 частини першої статті 131-1 та статті 131-2 цієї Конституції виключно прокурорами або адвокатами у Верховному Суді та судах касаційної інстанції здійснюється з 01 січня 2017 року; у судах апеляційної інстанції - з 01 січня 2018 року; у судах першої інстанції - з 01 січня 2019 року.
Представництво органів державної влади та органів місцевого самоврядування в судах виключно прокурорами або адвокатами здійснюється з 01 січня 2020 року.
Згідно частини другої статті 57 КАС України, у справах незначної складності та в інших випадках, визначених цим Кодексом, представником може бути фізична особа, яка відповідно до частини другої статті 43 цього Кодексу має адміністративну процесуальну дієздатність.
Пунктом 1 частини 1 статті 59 КАС України передбачено, що повноваження представників сторін та інших учасників справи можуть бути підтверджені довіреністю фізичної або юридичної особи.
Із системного аналізу наведених положень чинного законодавства видно, що представництво органів державної влади і органів місцевого самоврядування під час розгляду адміністративної справи має здійснюватися адвокатом з 01.01.2020 в справах, провадження у яких відкрито після 30.09.2016. Якщо провадження розпочате до 30.09.2016, то представництво у судах апеляційної інстанції може здійснюватися представниками, які не мають статусу адвоката.
Винятком з цього правила є окремі категорії справ, до яких віднесені трудові спори, спори щодо захисту соціальних прав, щодо виборів та референдумів, малозначні справи, а також, стосовно представництва малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена.
Відповідно до пункту 20 частини 1 статті 4 КАС України, адміністративна справа незначної складності (малозначна справа) - це адміністративна справа, у якій характер спірних правовідносин, предмет доказування та склад учасників тощо не вимагають проведення підготовчого провадження та (або) судового засідання для повного та всебічного встановлення її обставин.
Згідно з частинами 2-3 статті 12 КАС України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.
Положеннями частини 4 статті 257 КАС України передбачено, що за правилами спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом; 2) щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 3) про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності; 4) щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Ці ж категорії справ зазначено і в частині четвертій статті 12 КАС України, згідно з якою вони розглядаються виключно за правилами загального позовного провадження.
Предметом оскарження в цій справі є зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити грошову допомогу до 5 травня за 2020 рік, що вказує на те, що ця справа стосується захисту соціальних прав позивача, а тому, відноситься до справ незначної складності, яку судом першої інстанції розглянуто у спрощеному позовному провадженні.
Викладене свідчить про те, що апеляційна скарга підписана уповноваженою особою, оскільки, ця категорія справ не розглядається виключно за правилами загального позовного провадження, натомість така відноситься до справ незначної складності.
Даний висновок, також, узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду, викладеною у постанові від 24 березня 2021 року у справі № 620/3508/19.
Із довіреності Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат від 04 січня 2021 року №09/3-044 вбачається, що ОСОБА_2 уповноважено, зокрема, оскаржувати рішення суду в апеляційному чи касаційному порядку та користується правом подання та підписання всіх документів, необхідних для виконання наданих повноважень.
Таким, чином, апеляційну скаргу від імені Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат підписано особою, яка має відповідні повноваження та необхідну адміністративну процесуальну дієздатність.
Щодо посилання ОСОБА_1 на ухвали Верховного Суду від 26.03.2020 у справі №520/9703/19, від 26.03.2020 у справі № 520/8038/19, від 26.03.2020 у справі № 640/3905/19, від 26.03.2020 у справі № 200/7467/19-а, від 25.03.2020 у справі № 160/2491/19, від 19.03.2020 у справі № 440/3605/19, від 18.03.2020 у справі № 160/2404/19, слід зазначити, що вказані ухвали суду прийняті за інших обставин справи, оскільки, відповідачами у зазначених справах були податкові органи та предметом спору були рішення таких органів, що вказує на те, що такі справи не віднесені до категорії малозначних.
Викладене свідчить про те, що представником відповідача надано належні докази на підтвердження повноважень щодо вчинення дій, а саме, щодо права подання (підписання) апеляційної скарги.
З огляду на зазначене, у задоволенні заяви про повернення апеляційної скарги відповідачу, яка подана з пропуском строку на звернення до суду та неповноважною особою за відсутністю адміністративної дієздатності в порядку вимог ст. ст. 295, 298 КАС України від 17 листопада 2021 року, клопотання про задоволення заяви про повернення апеляційної скарги відповідачу та відмови у відкритті провадження від 17 листопада 2021 року та пояснення щодо задоволення клопотання і заяви про повернення апеляційної скарги неналежному відповідачу та не врахування його під час прийняття рішення по цій справі від 18 листопада 2021 року ОСОБА_1 слід відмовити.
15 грудня 2021 року до Шостого апеляційного адміністративного суду від позивача - ОСОБА_1 надійшло клопотання про розгляд справи за його участю, в якому просить розглядати апеляційну скаргу за його особистою присутністю та його представника.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від   16 грудня 2021 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про розгляд справи за його участю та його представника – відмовлено.
16 грудня 2021 року до Шостого апеляційного адміністративного суду від ОСОБА_1 надійшла заява про відвід судді Вівдиченко Т.Р.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від   16 грудня 2021 року заяву ОСОБА_1 про відвід судді Вівдиченко Т.Р. – визнано необґрунтованою. Передано справу №640/28725/20 для визначення за допомогою автоматизованої системи документообігу суду судді, що вирішуватиме питання про відвід.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від   17 грудня 2021 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді Вівдиченко Т.Р. у справі за апеляційною скаргою Київського міського Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 серпня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, Управління праці та соціального захисту населення Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії – відмовлено (суддя - Бєлова Л.В.).
Також, 16 грудня 2021 року до  Шостого апеляційного адміністративного суду від позивача - ОСОБА_1 надійшло клопотання про закриття апеляційного провадження, в порядку вимог ст. 305 КАС України, з огляду на відсутність повноважень на подання апеляційної скарги у представника апелянта.
17 грудня 2021 року до  суду апеляційної інстанції від позивача - ОСОБА_1 надійшла заява про задоволення клопотання про закриття апеляційного провадження у справі.
Крім того, 17 грудня 2021 року до  Шостого апеляційного адміністративного суду від позивача - ОСОБА_1 надійшли пояснення щодо задоволення клопотання і заяви про закриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою неналежного представника відповідача.
Вищевказане клопотання про закриття апеляційного провадження та заява про задоволення клопотання про закриття апеляційного провадження у справі задоволенню не підлягають на підставі мотивів, викладених колегією суддів щодо заяви, клопотання та пояснень ОСОБА_1 від 17 листопада 2021 року та 18 листопада 2021 року.
Згідно ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, які з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 є інвалідом 2 групи та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни – інвалідів війни, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 , виданим УПЗСЗН Шевченківської РДА в місті Києві 11.12.2018 року.
26 жовтня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат та Управління праці та соціального захисту населення Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації із заявами щодо перерахування на наявний його картковий рахунок недоплачену суму коштів в розмірі 9464 грн. 00 коп., що повинна бути йому виплачена до 05 травня, згідно Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», як інваліду війни ІІ групи.
28 жовтня 2020 року ОСОБА_1 ще раз звернувся до Управління праці та соціального захисту населення Шевченківського району м. Києва із заявою щодо нарахування та виплати допомоги.
29 жовтня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат з повторною заявою щодо нарахування та виплати допомоги.
Згодом, 30 жовтня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат втретє із заявою щодо нарахування та виплати допомоги.
Також, 30 жовтня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Управління праці та соціального захисту населення Шевченківського району м. Києва втретє із повторною заявою щодо нарахування та виплати допомоги.
Листом від 21 грудня 2020 року №35-Г-1490/16 Управлінням праці та соціального захисту населення Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації  повідомлено ОСОБА_1 , що управління не наділено функціями та повноваженнями нарахування та виплати щорічної допомоги особам з інвалідністю внаслідок війни ІІ групи до 05 травня у розмірі, який визначається Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, передбаченої статтею 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Запропоновано звернутись з даним питанням безпосередньо до фахівців Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат. 
При цьому, згідно з наявної у матеріалах справи довідки Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат від 03.02.2021 року №02/354-06, ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ), виплата разової грошової допомоги до 05 травня за 2020 рік в розмірі 3640,00 грн. здійснена 09.04.2020 року шляхом перерахування коштів на особовий рахунок отримувача в установі банку.
У зв`язку з вищевикладеним та вважаючи бездіяльність відповідачів щодо нарахування та виплати грошової допомоги до 5 травня не в повному обсязі протиправною, позивач звернувся до адміністративного суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Нормами ч. 1 ст. 46 Конституції України  закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (в редакції Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 25.12.1998 №367- XIV), щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах: інвалідам I групи - десять мінімальних пенсій за віком; II групи - вісім мінімальних пенсій за віком; III групи - сім мінімальних пенсій за віком.
Статтею 17-1 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі - Закон №3551-XII) передбачено, що щорічну виплату разової грошової допомоги до 5 травня в розмірах, передбачених статтями 12-16 цього Закону, здійснюють органи праці та соціального захисту населення через відділення зв`язку або через установи банків (шляхом перерахування на особовий рахунок отримувача) пенсіонерам - за місцем отримання пенсії, а особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання чи одержання грошового утримання.
Особи, які не отримали разової грошової допомоги до 5 травня мають право звернутися за нею та отримати її до 30 вересня відповідного року, в якому здійснюється виплата допомоги.
Законом України «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» від 28.12.2014 №79-VIII, який набрав чинності 01.01.2015, розділ VI Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України доповнено п. 26, яким встановлено, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.
На виконання зазначених приписів, Бюджетного кодексу України Кабінетом Міністрів України прийнято  постанову від 19.02.2020 р. №112 «Деякі питання виплати у 2020 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань»  (далі - грошова допомога), згідно з якою, виплату до 5 травня разової грошової допомоги проводить Міністерство соціальної політики шляхом перерахування коштів на зазначені цілі структурним підрозділам з питань соціального захисту населення обласних, Київської міської державних адміністрацій (далі - регіональні органи соціального захисту населення), які розподіляють їх між структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад (далі - районні органи соціального захисту населення), центрами по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, що відповідають вимогам п. 47 ч. 1  ст. 2 Бюджетного кодексу України  (далі - центри по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат).
Районні органи соціального захисту населення, центри по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат перераховують кошти через відділення зв`язку або установи банків на особові рахунки громадян за місцем отримання пенсії (особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання чи одержання грошового утримання) у таких розмірах: особам з інвалідністю внаслідок війни та колишнім малолітнім (яким на момент ув`язнення не виповнилося 14 років) в`язням концентраційних таборів, гетто та інших місць примусового тримання, визнаним особами з інвалідністю внаслідок загального захворювання, трудового каліцтва та з інших причин: II групи - 3640,00 грн.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач звертався до Управління праці та соціального захисту населення Шевченківського району м. Києва із заявами щодо нарахування та виплати допомоги щодо перерахування на наявний його картковий рахунок недоплачену суму коштів в розмірі 9464 грн. 00 коп., що повинна бути йому виплачена до 05 травня, згідно Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», як інваліду війни ІІ групи. 
Управління праці та соціального захисту населення Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації  листом від 21 грудня 2020 року №35-Г-1490/16 повідомило ОСОБА_1 , що Управління не наділено функціями та повноваженнями нарахування та виплати щорічної допомоги особам з інвалідністю внаслідок війни ІІ групи до 05 травня у розмірі, який визначається Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, передбаченої статтею 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Запропоновано звернутись з даним питанням безпосередньо до фахівців Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат (Т. 1 а.с. 102).
Матеріали справи містять довідку Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат від 03 лютого 2021 року №02/354-06, згідно якої, ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ), виплата разової грошової допомоги до 05 травня за 2020 рік в розмірі 3640,00 грн. здійснена 09.04.2020 року шляхом перерахування коштів на особовий рахунок отримувача в установі банку (Т. 1 а.с. 109).
З даного приводу, колегія суддів зазначає наступне.
У зв`язку з прийняттям Конституційним Судом України Рішення від 27 лютого 2020 року у справі 1-247/2018(3393/18) та визнанням таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), окремого положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, стаття 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» діяла та мала застосовуватись у редакції Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 25.12.1998 року.
Отже, починаючи з 27 лютого 2020 року розмір разової грошової допомоги до 5 травня у 2020 році підлягає нарахуванню і виплаті органом, уповноваженим здійснювати виплату разової щорічної грошової допомоги до 5 травня (Управління соціального захисту населення за місцем проживання особи та/або Центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат) у розмірі, визначеному статтею 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у редакції Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 25.12.1998 р.
Колегія суддів зауважує, що чинність, станом на квітень 2020 року (день здійснення виплати позивачу разової грошової допомоги), постанови Кабінету Міністрів України від 19 лютого 2020 року № 112 «Деякі питання виплати у 2020 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» не може бути підставою для висновку про обґрунтованість розміру виплаченої позивачу разової грошової допомоги до 05 травня, оскільки, до спірних правовідносин повинні бути застосовані норми саме ст. 12 Закону, як акту вищої юридичної сили.
Таким чином, з 27 лютого 2020 року застосовуються положення статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" в редакції    Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 25 грудня 1998 року №367-XIV (з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10рп/2008), а саме: щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком.
Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду, викладеною у рішенні від 29 вересня 2020 року, залишеного без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 13 січня 2021 року, у зразковій справі № 440/2722/20 (адміністративне провадження № Пз/9901/14/20).
У відповідності до ч. 3 ст. 291 КАС України, при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.
З огляду на наведене, має місце порушення прав позивача на отримання такої допомоги у належному розмірі, оскільки, разову грошову допомогу позивачу виплачено у квітні 2020 року у розмірі, меншому ніж передбачено частиною п`ятою  статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність у позивача права на отримання разової грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком.
Крім того, колегія суддів звертає увагу, що у справі «Кечко проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти в цих виплатах, доки відповідні положення є чинними. Тобто органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.
Таким чином, з огляду на встановлені обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню частково.
Щодо доводів апелянта про наявність підстав для залишення позовної заяви без розгляду, оскільки, у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет із тих самих підстав, є рішення суду яке набрало законної сили у справі № 640/31166/20, колегія суддів зазначає наступне. 
Так, рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 13 серпня 2021 року у справі № 640/31166/20 позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) задоволено частково. Визнано протиправними дії Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат (03165, м. Київ, просп. Любомира Гураза, 7; код ЄДРПОУ 22886300) щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік, у розмірі меншому ніж передбачено статтею 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту". Зобов`язано Київський міський центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат (03165, м. Київ, просп. Любомира Гураза, 7; код ЄДРПОУ 22886300) здійснити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) перерахунок щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік з урахуванням розміру зазначеної соціальної виплати, визначеного статтею 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та здійснити виплату з урахуванням фактично виплаченої суми.
Водночас, позивачем у даній справі є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків – НОМЕР_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .
Отже, у даній справі позивач, ОСОБА_1 є іншою особою, ніж у справі № 640/31166/20, а тому, відсутні підстави для закриття провадження на підставі пункту 4 частини 1 статті 238 КАС України.
Таким чином, доводи апелянта про наявність підстав для залишення позову без розгляду є помилковими.
Решта доводів та заперечень апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують.
Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про часткову обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 та наявність правових підстав для їх часткового задоволення.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених  статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2  ст. 77 КАС України).
При цьому, доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Київського міського Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат залишити без задоволення.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 серпня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328-329 КАС України.

Суддя-доповідач                                                                                     Вівдиченко Т.Р.
          
Судді                                                                                                                  Грибан І.О.
                                                 
 Лічевецький І.О.