Постанова
іменем України
 
20 січня 2022 року
м. Київ
справа  №  618/40/20
провадження № 51- 270 км 21
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                      ОСОБА_1 ,
суддів                                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,  
за участю:
секретаря судового засідання    ОСОБА_4 ,
прокурора                                        ОСОБА_5 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника   ОСОБА_6 на вирок Харківського апеляційного суду від 15 грудня 2020 року у кримінальному провадженні № 12019220740000331 за обвинуваченням 
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,  уродженки м. Лисичанська Луганської області та жительки АДРЕСА_1 , 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 Кримінального кодексу України (далі – КК)
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Дворічанського районного суду Харківської області від 27 січня 2020 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 190 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.
Відповідно до ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_7 остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
На підставі ст. 75 КК ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки та покладено на неї обов`язки, передбачені частинами 1 та 3 ст. 76 КК.
Місцевий суд установив, що ОСОБА_7 23 грудня 2019 року приблизно о 12:20 в с. Берестове Дворічанського району Харківської області в будинку за місцем проживання потерпілого ОСОБА_8 видаючи себе за працівника соціальної служби під виглядом обміну старих грошових купюр на нові шляхом обману заволоділа коштами останнього в сумі 4000 грн. 
Вироком Харківського апеляційного суду від 15 грудня 2020 року вирок районного суду скасовано в частині призначеного покарання та призначено ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 190 КК у виді позбавлення волі на строк 1 рік. На підставі                   ст. 71 КК до цього покарання приєднано невідбуту частину покарання призначеного ОСОБА_7 за вироком Куп`янського міськрайонного суду Харківської області            від 28 листопада 2019 року та остаточно визначено їй покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить скасувати вирок апеляційного суду через неправильне застосуванням закону України про кримінальну відповідальність і призначити новий розгляд у цьому суді. 
На думку захисника, апеляційний суд неправильно призначив ОСОБА_7 покарання на підставі ст. 71 КК за сукупністю вироків. Вважає, що при визначенні остаточного покарання засудженій застосуванню підлягала ч. 4          ст. 70 КК, оскільки вирок Куп`янського міськрайонного суду від 28 листопада 2019 року щодо неї на день ухвалення районним судом вироку у справі не набрав законної сили.
Враховуючи зазначене стверджує, що вирок апеляційного суду ухвалений без додержання вимог статей 370, 374 та 420 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК).
Позиція учасників в суді касаційної інстанції
Прокурор вважав, що вирок апеляційного суду ухвалений з додержанням вимог закону і просив відмовити у задоволенні касаційної скарги. 
Захисник ОСОБА_6 подала письмову заяву про проведення касаційного розгляду без її участі. 
Мотиви Суду
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, перевіривши  матеріали кримінального провадження та доводи, наведені в касаційній скарзі, дійшла висновку про таке.
Згідно зі ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Висновки суду про винуватість ОСОБА_7 в інкримінованому їй кримінальному правопорушенні, доведеність цього обвинувачення та кваліфікація діяння за ч. 2 ст. 190 КК в касаційній скарзі не оспорюються.
Як убачається з касаційної скарги захисника, фактично зміст наведених у ній доводів зводяться до вирішення питання щодо принципу визначення остаточного покарання у випадку вчинення особою нового злочину після постановлення вироку, який не набрав законної сили - за сукупністю злочинів чи  сукупністю вироків. 
Обґрунтовуючи свою позицію захисник у касаційній скарзі вказує, що при постановленні вироку місцевий суд правильно визначив  ОСОБА_7 остаточне покарання за сукупністю злочинів на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, оскільки попередній вирок Куп`янського міськрайонного суду від 28 листопада 2019 року щодо неї не набрав законної сили, що також відповідає і правовій позиції викладеній у постанові Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду від 18 червня 2019 року (справа №461/604/18). З урахуванням цього вважає, що оскаржуваний вирок апеляційного суду ухвалений без додержання вимог закону України про кримінальну відповідальність.
Відповідно до правового висновку, викладеного в постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду в складів Верховного Суду від 01 червня          2020 року (справа №766/39/17), у разі, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком, тобто в такому випадку судом застосовується принцип визначення остаточного покарання за сукупністю вироків згідно з положеннями ч. 1 ст. 71 КК.
Саме з моментом постановлення обвинувального вироку в часі, а не набрання ним законної сили, закон пов`язує необхідність застосування вказаної норми при призначенні покарання.
Таким чином, оскільки ОСОБА_7 вчинила новий злочин після постановлення відносно неї вироку Куп`янського міськрайонного суду Харківської області                      від 28 листопада 2019 року, апеляційний суд при ухваленні нового вироку у справі правильно визначив їй остаточне покарання за правилами ст. 71 КК.
При перегляді рішення суду першої інстанції апеляційний суд ретельно перевірив доводи, наведені в апеляційній скарзі прокурора, та дав на них обґрунтовані відповіді. Вирок апеляційного суду є належним чином умотивованим і за змістом відповідає вимогам статей 370 та 420 КПК, у ньому наведено відповідні підстави та положення закону, якими керувався цей суд ухвалюючи      своє рішення.
Наведені захисником у касаційній скарзі доводи не спростовують правильності висновків суду апеляційної інстанції, викладених в оскаржуваному судовому рішенні, і не ставлять під сумнів його законність.
Під час перевірки матеріалів кримінального провадження судом касаційної інстанції не встановлено таких порушень норм матеріального чи процесуального права, які можуть тягнути за собою зміну або скасування оспорюваного судового рішення, а тому підстав для задоволення касаційної скарги захисника колегія суддів не вбачає. 
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441 442 КПК, Верховний Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Харківського апеляційного суду від 15 грудня 2020 року щодо  ОСОБА_7 без зміни.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді: 
 
ОСОБА_1                               ОСОБА_2                        ОСОБА_3