ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2021 року  
м. Черкаси   
  		
справа № 712/4119/19  провадження № 22-ц/821/1549/21 категорія 305010300  	  	

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Бородійчука В.Г.,
суддів: Карпенко О.В., Василенко Л.І.
секретар: Винник І.М.

учасники справи:
позивач:  ОСОБА_1  
представник позивача – адвокат Гречуха Віталій Іванович 
відповідачі: Державна казначейська служба України, Полтавська обласна прокуратура, Головне управління Національної поліції в Полтавській області

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження в режимі відеоконференції апеляційні скарги ОСОБА_1 та Полтавської обласної прокуратури на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 14 червня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Полтавської обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції в Полтавській області про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органами досудового розслідування прокуратури та суду.

в с т а н о в и в :

Описова частина
Короткий зміст позовних вимог

25 березня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до судуз позовом до Державної казначейської служби України, Миргородської місцевої прокуратури Полтавської області, Гадяцького відділу поліції ГУНП в Полтавській області, Територіального Управління Державної Судової Адміністрації України в Полтавській області про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування прокуратури та суду.
Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 02 травня 2019 року замінено первісних відповідачів Миргородську місцеву прокуратуру на прокуратуру Полтавської області, Гадяцький відділ поліції ГУНП в Полтавській області на Головне управління Національної поліції в Полтавській області.
В обгрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що ухвалою колегії суддів Судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Полтавської області від 05 червня 2013 року скасовано вирок Гадяцького районного суду Полтавської області від 14 листопада 2012 року відносно ОСОБА_1 , справу направлено прокурору Полтавської області для проведення додаткового розслідування. Запобіжний захід відносно нього змінено з утримання під вартою на особисте зобов`язання.
Згідно вироку Гадяцького районного суду Полтавської області від 14 листопада 2012 року ОСОБА_1 визнаний винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 190, ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України та призначено покарання: за ч. 3 ст. 190 КК України на 5 років позбавлення волі, за ч. 3 ст. 358 КК України на 2 роки позбавлення волі, за ч. 4 ст. 358 КК України на 2 роки обмеження волі.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів остаточно визначено ОСОБА_1 покарання 5 років позбавлення волі. Строк відбуття покарання - з 19 січня 2012 року. Запобіжний захід залишено попередній - тримання під вартою.
Після направлення справи на додаткове розслідування прокуратурою області та органами досудового розслідування ОСОБА_1 не повідомлявся про хід розслідування, жодного разу не викликався для проведення тих чи інших слідчих дій.
Лише 22 січня 2019 року за адвокатським запитом заступником керівника Миргородської місцевої прокуратури Полтавської області С.П. Шикуновим за № 01/03-83-6205-19 повідомлено, що в кримінальному провадженні відносно ОСОБА_1 прийнято рішення про закриття та надана копія відповідної постанови.
З постанови про закриття кримінального провадження вбачається, що вона винесена старшим слідчим СВ Гадяцького РВ УМВС України в Полтавській області майором міліції Паю Я.О. 22 липня 2014 року відносно ОСОБА_1 закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України за відсутності в його діях складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 190, ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України.
Проте, слідчий про своє рішення про закриття даного кримінального провадження ОСОБА_1 не повідомив, копії вказаної постанови йому не направив, питання про речові докази не вирішив хоча зобов`язаний був це зробити. 
Також в даній постанові не вирішено питання про скасування запобіжного заходу, не вирішено питання про цивільний позов та всупереч ст. 11 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі Закон № 266/94- ВР) відсутні роз`яснення про порядок поновлення його порушених прав і відшкодування шкоди внаслідок незаконного притягнення ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності, незаконного перебування під вартою та незаконного засудження.
За адвокатським запитом витребувані дані про час перебування ОСОБА_1 під вартою та копію судового рішення про обрання відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Згідно довідки Полтавського СІЗО № 23 від 22 лютого 2019 року № 15/06-02/1315, ОСОБА_1 утримувався в державній установі «Полтавська установа виконання покарань (№23)» з 20 січня 2012 року по 05 червня 2013 року.                
З постанови Октябрського районного суду м. Полтави від 19 січня 2012 року вбачається, що органом СВ Гадяцького РВ УМВС України в Полтавській області 06 травня 2011 року порушено кримінальну справу по факту злочину, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України. 
Кримінальній справі було присвоєно номер 113020117. 
В рамках даної кримінальної справи, 25 листопада 2011 року СУ УМВС в Полтавській області винесена постанова про притягнення ОСОБА_1 як обвинуваченого у скоєнні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України. 
19 січня 2012 року 0 08:00 год. ОСОБА_1 затримано в порядку ст. 106 КПК України. 
Відносно ОСОБА_1 обрано запобіжний захід у вигляді взяття під варту.
ОСОБА_1 в період з 25 листопада 2011 року по 22 липня 2014 року був незаконно притягнутий до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів, один з яких (ч. 3 ст. 190 КК України), відповідно до ст. 12 КК України класифікується як тяжкий, а 19 січня 2012 року був незаконно взятий під варту і в подальшому незаконно тримався під вартою до 05 червня 2013 року.                
Крім того, органом досудового розслідування в рамках даної кримінальної справи, до набуття ОСОБА_1 процесуального статусу обвинуваченого (за КПК 1961 р.) та у його відсутності, 21 жовтня 2011 року за місцем його проживання було незаконно проведено обшук в ході якого було вилучено 1300 грн. та 600 доларів США. Вказані грошові кошти ОСОБА_1 не повернуті.
Підстави на відшкодування шкоди підтверджується: копією постанови Октябрського районного суду м. Полтави від 19 січня 2012 року; копією ухвали колегії суддів Судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Полтавської області від 05 червня 2013 року; довідкою Полтавського СІЗО № 23 від 22 лютого 2019 року № 15/06-02/1315; копією постанови про закриття кримінального провадження від 22 липня 2014 року; копією протоколу обшуку 21 жовтня 2011 року за місцем проживання ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 .
Внаслідок незаконних дій органів досудового розслідування, прокуратури і суду, які тривали з 21 жовтня 2011 року по 22 липня 2014 року позивачу завдано матеріальної та моральної шкоди. 
Незаконний обшук та довготривале перебування позивача під страхом кримінальної відповідальності за злочини, які він не вчиняв порушило його нормальні стосунки з оточуючими людьми, очорнило та принизило в очах всіх близьких людей, та викликало недовіру в родичів. 
Час незаконного перебування під вартою негативно відобразилося на його здоров`ї, зокрема, піднявся тиск, почало турбувати безсоння, головні болі. 
Крім того, факт незаконного притягнення до кримінальної відповідальності відобразився на взаємовідносинах з близькими та родичами.
На протязі всього часу перебування під слідством та судом він був позбавлений звичайного людського спокою, душевної врівноваженості, перебував у постійному напруженні, в пригніченому і приниженому стані, постійно очікуючи або виклику слідчого, або перебуваючи у стані очікування чергового судового засідання.
У зв`язку з вказаним, розмір моральної шкоди за час незаконного перебування під слідством та судом з 25 листопада 2011 року по 22 липня 2014 року складає із наданих позивачем розрахунком 36 381 грн. 60 коп.
За час незаконного перебування позивача під вартою з 19 січня 2012 року по 05 червня 2013 року моральну шкоду позивач оцінює в розмірі 1 509 000 грн.
За незаконне проведення обшуку позивач оцінює моральну шкоду в розмірі 17 476 грн.
Всього за незаконне перебування під слідством та судом, незаконне перебування позивача під вартою та незаконне проведення обшуку моральна шкода складає 1 562 857 гривень 60 коп., яку позивач просив стягнути на свою користь з державного бюджету України шляхом списання коштів з рахунку Державної Казначейської служби України. 
16 лютого 2021 року позивачем ОСОБА_1 скеровано до суду доповнення до позовної заяви, в якому просить стягнути з державного бюджету України шляхом списання коштів з рахунку Державної Казначейської служби України на його користь моральну шкоду в розмірі 1 505 181 гривня 60 коп.        
Вимогу про незаконне проведення обшуку просив залишити без розгляду.
Стягнути з відповідачів: прокуратури Полтавської області, Головного управління Національної поліції в Полтавській області на користь ОСОБА_1 кошти за повернення сплаченої вартості судової психологічної експертизи у розмірі 5076 грн.
Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 26 квітня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Полтавської обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції в Полтавській області про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування прокуратури та суду під час проведення незаконного обшуку залишено без розгляду.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 14 червня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України шляхом списання з єдиного казначейського рахунку Деревного бюджету України на користь ОСОБА_1 288 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди та витрат за проведення психологічної експертизи в розмірі 5 076 грн., а всього 293 076 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачем повністю доведено ту обставину, що внаслідок незаконних дій органів досудового розслідування, прокуратури і суду які тривали з 21 жовтня 2011 року по 22 липня 2014 року позивачу завдано матеріальної та моральної шкоди. Довготривале перебування позивача під страхом кримінальної відповідальності за злочини, які він не вчиняв порушило його нормальні стосунки з оточуючими людьми, очорнило та принизило в очах всіх близьких людей, та викликало недовіру в родичів. Час незаконного перебування під вартою негативно відобразилося на його здоров`ї. Факт незаконного притягнення до кримінальної відповідальності відобразився на взаємовідносинах з близькими та родичами. На протязі всього часу перебування під слідством та судом він був позбавлений звичайного людського спокою, душевної врівноваженості, перебував у постійному напруженні, в пригніченому і приниженому стані.
Незважаючи, що висновком експерта визначений розмір компенсації за завдані страждання (моральну шкоду) ОСОБА_1 встановлений в діапазоні від 244,8 мінімальних заробітних плат, суд взяв за основу для визначення такої компенсації положення Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», який застосовується у випадках визначення розміру відшкодування моральної шкоди.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

ОСОБА_1 , Полтавська обласна прокуратура, Державна казначейська служба України оскаржили вказане рішення суду в установленому порядку до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення Соснівського районного суджу м. Черкаси від 14 червня 2021 року в частині стягнення моральної шкоди змінити та прийняти нову постанову, якою визначити моральну шкоду в розмірі 244,8 мінімальних заробітних плат, що становить 1 468 800 грн., а всього стягнути на його користь 1 660 800 грн.
В частині стягнення судових витрат рішення суду залишити без змін.
В апеляційній скарзі Полтавська обласна прокуратура просить рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 14 червня 2021 року в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 щодо стягнення моральної шкоди у розмірі 288 000 грн. скасувати та ухвали в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги з урахуванням мінімально визначеного розміру ЗУ «Про порядок відшкодування моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду». 

Апеляційна скарга Державної казначейської служби України ухвалою Черкаського апеляційного суду залишена без руху з підстав несплати судового збору за подачу апеляційної скарги, та в зв`язку з невиконанням вимог ухвали визнана на неподаною та повернута особі, що її подала. 

Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що розглядаючи спір, суд першої інстанції під час вирішення спору визначив розмір відшкодування моральної шкоди відповідно до ЗУ «Про державний бюджет України на 2021 рік» в розмірі мінімальної заробітної плати з 01 січня 2021 року. Однак, з таким висновком та розрахунками погодитися неможливо, оскільки не було враховано висновки експерта за проведення судово-психологічної експертизи. Отже, рішення суду підлягає зміні для врахування зазначених обставин та обчислення моральної шкоди у розмірі, що приведені позивачем.

Апеляційна скарга Полтавської обласної прокуратури мотивована тим, що під час вирішення спору, районний суд не звернув належної уваги на те, що розмір моральної шкоди стягнутий в сумі 288 000 грн. є значно завищений, оскільки суму моральної шкоди необхідно розраховувати з мінімально визначеного розміру відповідно до ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання , переднього слідства прокуратури і суду». 

Відзив на апеляційну скаргу 

У відзиві на апеляційну скаргу, що надійшов від Державної казначейської служби України зазначено, що апеляційна скарга ОСОБА_1 є необгрунтованою, а доводи апеляційної скарги Полтавської обласної прокуратури є вмотивованими.
Вважають, що сума стягнення моральної шкоди є значно завищеною і повинна бути стягнута в розмірі, що зазначений Полтавською обласною прокуратурою в апеляційній скарзі.
Крім того, вважають, що сума витрат, стягнутих за проведення експертизи є неправильною і повинна складати пропорційну частку від задоволених вимог позивача.

Мотивувальна частина
Позиція Апеляційного суду

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Перевіривши доводи апеляційної скарги, Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів з розгляду цивільних справ дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України та ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Ч. 1 ст. 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.
Згідно ч. 1 ст. 15 ЦПК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до ст. 16 ЦПК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.
За правилами статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК).
У відповідності з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Судом першої інстанції встановлено 06 травня 2011 року слідчим відділом Гадяцького РВ УМВС України в Полтавській області порушена кримінальна справа № 113020117, за ознаками злочину передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.
24 листопада 2011 року ОВС СУ УМВС в Полтавській області була порушена кримінальна справа № 113020117 відносно ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 за ознаками злочину передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.
25 листопада 2011 року СУ УМВС України в Полтавській області винесена постанова про притягнення у якості обвинуваченого ОСОБА_1 у скоєнні злочину передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.
19 січня 2012 року о 08:00 годині ОСОБА_1 затримано на підставі ст. 106 КПК України.
19 січня 2012 року постановою Октябрського районного суду м. Полтави обрано відносно ОСОБА_1 запобіжний захід у вигляді взяття під варту.
Вироком Гадяцького районного суду Полтавської області від 14 листопада 2012 року засуджено   ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 190 КК України на 5 (п`ять) років позбавлення волі, за ч. 3 ст. 358 КК України на 2 (два) роки позбавлення волі, за ч. 4 ст. 358 КК України на 2 (два) роки обмеження волі.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено ОСОБА_1 покарання на 5 (п`ять) років позбавлення волі.
Строк відбуття покарання засудженому ОСОБА_1 рахувати з 19 січня 2012 року.
Запобіжний захід ОСОБА_1 до набрання вироком чинності залишено попередній - тримання під вартою.
Ухвалою колегії суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області від 05 червня 2013 року вирок Гадяцького районного суду Полтавської області від 14 листопада 2012 року відносно ОСОБА_1 та ОСОБА_2 скасовано, а справу по їхньому обвинуваченню направлено прокурору Полтавської області для проведення додаткового розслідування.
Запобіжний захід щодо ОСОБА_1 та ОСОБА_2 змінено з утримання під вартою на особисте зобов`язання.
Звільнено ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з-під варти із зали суду негайно.
Відповідно до відповіді Миргородської місцевої прокуратури від 22 вересня 2019 року № 01/03-83-6205-19 за наслідками проведеного судового досудового розслідування у кримінальному провадженні № 12013180070000310, слідчим СВ Гадяцького РВ УМВС України в Полтавській області 22 липня 2014 року прийнято рішення про його закриття.
Постановою старшого слідчого СВ Гадяцького РВ УМВС України в Полтавській області майора міліції Паю Я.О. кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 12013180070000310 від 05 серпня 2013 року, закрито згідно п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу кримінальних правопорушень, передбачених ст. 190 ч. 3, ст. 358 ч. 4 КК України.
Відповідно до довідки державної установи «Полтавська установа виконання покарань (№ 23)» Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції від 22 лютого 2019 року № 15/06-2/1315/Пд ОСОБА_1 , утримувався в державній установі «Полтавська установа виконання покарань (№ 23)» з 20 січня 2012 року по 05 червня 2013 року.
Зі змісту позовної заяви вбачається, що визначення матеріальної та моральної шкоди позивач просив розглянути в порядку ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», внаслідок незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою.
Згідно положень ст. 1167 ЦК України, моральна шкода завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, кір випадків, встановлених ч. 2 цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу держаної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоду завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках встановлених законом.
Відповідно до положення ст. 1176 ЦК України  шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.
Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.
Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконним діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури та суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок 
1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.
У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду.
Положеннями ст. 3 Закону встановлено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримання.
Положеннями ст. 4 Закону передбачено, що відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету.
Відповідно до ч. 2, 3 ст. 13 зазначеного Закону, розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільних законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.
Відповідно до Рішенням Конституційного Суду України № 9 рп/99 від 27 жовтня 1999 року, притягнення до кримінальної відповідальності, як стадія кримінального переслідування, починається з моменту пред`явлення особі обвинувачення у вчиненні злочину.
Суд першої інстанції правильно встановив, що позивач перебував під слідством та судом з 25 листопада 2011 року по 22 липня 2014 року, тобто 32 місяці, оскільки дана обставина підтверджується відповідними доказами, що наявні в матеріалах справи. 
У відповідності до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року, у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімум доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.
Як вбачається з матеріалів справи (а.с. 33-41 Т.2) рішення суду ухвалено в 2021 році.
Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» розмір мінімальної заробітної плати  з 1 січня 2021 року становить – 6 000 гривень.
Виходячи з положення норм вказаного вище Закону та перебування позивача під слідством та судом 32 місяці, суд правильно визначив, що позивачу було спричинена моральна шкода у розмірі 192000 грн. (32 місяці х 6000 грн.), розмір якої вираховується з мінімальної заробітної плати за місяць на час розгляду справи.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 перебував під вартою в період з 20 січня 2012 року по 05 червня 2013 року, тобто 16 місяців.
Районний суд правильно застосував положення статті 56 Конституції України, відповідно до якої кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Разом з тим, судом було також враховано і положення ч. 2 ст. 23 ЦК України згідно з якою, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.
У відповідності до ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.
Згідно п. 9  № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач,  характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. 
При цьому, суд виходив із засад розумності, виваженості та справедливості.
Суд, розглядаючи спір дійшов правильного висновку про те, що внаслідок незаконних дій органів досудового розслідування, прокуратури і суду які тривали з 21 жовтня 2011 року по 22 липня 2014 року позивачу завдано матеріальної та моральної шкоди. Довготривале перебування позивача під страхом кримінальної відповідальності за злочини, які він не вчиняв порушило його нормальні стосунки з оточуючими людьми, очорнило та принизило в очах всіх близьких людей, та викликало недовіру в родичів. Час незаконного перебування під вартою негативно відобразилося на його здоров`ї. Факт незаконного притягнення до кримінальної відповідальності відобразився на взаємовідносинах з близькими та родичами. На протязі всього часу перебування під слідством та судом він був позбавлений звичайного людського спокою, душевної врівноваженості, перебував у постійному напруженні, в пригніченому і приниженому стані.
Оцінюючи матеріали справи у їх сукупності, апеляційним судом було встановлено, що позивач дійсно також зазнав додаткових моральних страждань внаслідок незаконного перебування під слідством та судом.
Суд, вирішуючи спір також правильно врахував висновки експерта за результатами проведення судово-психологічної експертизи № 11/69 від 30 липня 2020 року, відповідно до яких ситуація перебування під вартою в період з 20 січня 2012 року по 05 червня 2013 року в Полтавському СІЗО № 23 являється психотравмуюючою для ОСОБА_1 .
У ОСОБА_1 ситуація перебування його під вартою в період з 20 січня 2012 року по 05 червня 2013 року в Полтавському СІЗО № 23 мало психотравмувальний вплив, що за глибиною, характером та інтенсивністю констатується, як суттєвий ступінь – життєва криза, руйнівні порушення у системі особистісних цінностей, в ієрархії мотивів, в основних сферах діяльності, фізіологічному та психологічному благополуччі, із потенційною можливістю часткового відновлення попереднього рівня життєдіяльності та соціального функціонування. Відбулися зміни у функціонуванні окремих структур особистості і що призвели до тимчасових порушень в основних сферах діяльності (спрямованість впливу ситуації на особистість під експертного на стан його здоров`я, на потреби (фізіологічні, соціальні, трудові, міжособистісні зв`язки та відносини, честь та гідність, життєві перспективи, цінності (здоров`я, сім`я, робота, справедливість, порядність).
Згідно висновку експерта за завдані страждання (моральну шкоду) ОСОБА_1 внаслідок перебування його під вартою в період з 20 січня 2012 року по 05 червня 2013 року в Полтавському СІЗО № 23 орієнтовна грошова компенсація може становити 244,8 МЗП, розмір якої встановлюється рівним розміру мінімальної заробітної плати в Україні, чинному на момент винесення рішення суду.
Вирішуючи спір, суд врахував, що згідно із статтею 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.
Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності.       
Тому, незважаючи, що висновком експерта визначений розмір компенсації за завдані страждання (моральну шкоду) ОСОБА_1 встановлений в діапазоні від 244,8 мінімальних заробітних плат, суд, правильно врахував, що позивач звернувшись до суду з позовом просив відшкодувати шкоду у відповідності до ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», а тому за основу для визначення такої компенсації врахував положення Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».
Згідно зі статтею 13 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» питання про відшкодування моральною шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства. 
Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством.
Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.
Тлумачення наведеної норми закону свідчить про те, що межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством, за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування.
У постанові від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що при визначенні розміру моральної шкоди суд має виходити з мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством і судом, проте суд також має оцінити надані позивачем докази, визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості. Аналогічні висновки викладені й у постановах Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-2203цс15 та Великої Палати Верховного Суду від 22 квітня 2019 року у справі № 236/893/17 (провадження № 14-4цс19).
Враховуючи характер та обсяг моральних страждань, яких зазнав позивач, тривалість характеру немайнових втрат та можливості їх відновлення, приймаючи до уваги тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації, а також запобіжний захід, який був обраний для ОСОБА_3 – тримання під вартою, час та зусилля, які необхідні для відновлення попереднього стану, виходячи з засад розумності та справедливості, суд встановив, що розмір моральної шкоди, яка підлягає до стягнення на користь позивача, становить 288 000 грн. та задовольнив позовні вимоги саме на вказану суму.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, оскільки вважає, що судом із врахування всіх встановлених обставин справи та наданих сторонами доказів як в підтвердження позовних вимог, так і в їх заперечення визначено суму відшкодування моральної шкоди, яка повністю відповідає завданим позивачу стражданням. Суд правильно визнав за можливе із врахуванням вищеприведених висновків Верховного Суду визначити конкретний розмір моральної шкоди, стягнувши моральну шкоду за перебуванням позивача під слідством у відповідності до ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» та додатково стягнути кошти, врахувавши період перебування його під вартою.
Крім того, суд апеляційної інстанції вважає правильним стягнення завданої шкоди із Державного бюджету України шляхом списання з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України, оскільки такий висновок повністю відповідає Положенню про державну казначейську службу.
У відповідності з Положенням про Державну казначейську службу України, затвердженим Указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011, Державна казначейська служба України (Казначейство України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України, на яке покладено повноваження по здійсненню через систему електронних платежів Національного банку України розрахунково-касове обслуговування розпорядників, одержувачів бюджетних коштів.
Пунктом 1.3. Порядку виконання Державним казначейством України рішень суду щодо відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури, а також судів, затвердженого наказ Державного казначейства України від 02 лютого 2007 року № 28 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19 лютого 2007 року за № 149/13416, виконання рішень суду, які передбачають відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури, а також судів, здійснюється Державним казначейством України за вимогами державних виконавців за черговістю їх надходження, за рахунок і в межах бюджетних асигнувань, затверджених у Державному бюджеті України на цю мету.
Аналогічне міститься й у п.1.3. Порядку виконання Державним казначейством України рішень суду щодо відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури, а також судів, затвердженого наказом Державного казначейства України від 04 лютого 2008 року № 39 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 09 лютого 2008 року за № 110/14801, чинного з 20 лютого 2008 року.
Відповідно до положень ст. 48 БК України, в Україні застосовується казначейська форма обслуговування Державного бюджету України, яка передбачає здійснення Державним казначейством України операцій з коштами державного бюджету.
Отже, висновок суду про стягнення шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду провадиться з Державного казначейства України за рахунок Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку є правильним.
Що стосується висновку суду про стягнення витрат за проведення експертизи в повному обсязі за рахунок Державного бюджету України, то такий висновок суду є також правильним, оскільки висновком експерта було повністю доведено заподіяння позивач моральної шкоди, а відтак позивач має право на відшкодування повної вартості експертизи, оскільки висновком експерта в сукупності з іншими доказами доведено правомірність заявлених вимог позивача, а розмір присудженого йому відшкодування визначено судом із врахуванням співмірності перенесених страждань. Такий висновок є оціночним судженням, тому, навіть при частковому задоволенні позову, проведення експертизи та її висновок стали однією з підстав доведеності позовних вимог і стороні такі витрати повинні бути компенсовані шляхом списання з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України. 
Вирішуючи спір, суд першої інстанції з урахуванням наданих позивачем доказів та встановлених обставин справи дійшов правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача.
Доводи апеляційних скарг такий висновок не спростовують та зводяться лише до переоцінки доказів, що не є підставою для задоволення скарги. 
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення районного суду ухвалене з дотримання норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційних скарг.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в  :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу Полтавської обласної прокуратури залишити без задоволення.
Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 14 червня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Полтавської обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції в Полтавській області про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органами досудового розслідування прокуратури та суду залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України. 

Повний текст постанови виготовлено 21 грудня 2021 року.

Головуючий                                                        В.Г. Бородійчук        

Судді                                                                        О.В. Карпенко        

                                                        Л.І. Василенко