УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №274/129/21 Головуючий у 1-й інст. Вдовиченко Т. М. 
Категорія 3    Доповідач Коломієць О. С. 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 січня 2022 року Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого судді       Коломієць О.С.
суддів                 Трояновської Г.С, Талько О.Б. 
з участю секретаря 
судового засідання        Дяченко Ю.Ю. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №274/129/21  за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права на частку у спільному майні        
за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 20 вересня 2021 року, яке ухвалено суддею Вдовиченко Т.М.
в с т а н о в и в:
У січні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив суд припинити право спільної часткової власності ОСОБА_2 на 1/12 частини права на земельну частку (пай) у земельній ділянці розміром 1,96 га в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яка перебуває в колективній власності КСП «Гришківці» Гришковецької селищної ради Бердичівського району Житомирської області, посвідчене сертифікатом серії ЖТ № 0098757, від 20 червня 1997 року виданого Бердичівською РДА, у зв`язку з чим визнати за ним право на 1/12 частини земельної частки (паю) у землі розміром 1,96 га в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яка перебуває в колективній власності КСП «Гришківці» Гришковецької селищної ради Бердичівського району Житомирської області, стягнувши з нього на користь ОСОБА_2 компенсацію в розмірі 3491,92 грн. 
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 є спадкоємцем ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після його смерті залишилося спадкове майно, а саме: право на земельну частку (пай) у земельній ділянці розміром 1,96 га в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яка перебуває в колективній власності КСП «Гришківці» Гришковецької селищної ради Бердичівського району Житомирської області, посвідчене сертифікатом серії ЖТ № 0098757 від 20 червня 1997 року, виданого Бердичівською РДА. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 17 червня 2017 року позивач отримав 2/3 частки спадкового майна. ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати позивача - ОСОБА_5 , яка успадкувала після свого чоловіка - ОСОБА_4 1/3 частки вказаного майна, проте не оформила своїх спадкових прав. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 17 червня 2017 року ОСОБА_1 набув право ще на 1/4 частину від 1/4 частки спадкового майна померлої. Загалом позивач набув право на 11/12 часток права на земельну частку (пай) КСП «Гришківці» Гришковецької селищної ради Бердичівського району Житомирської області. Інша - 1/12 частина даного майна в порядку спадкування після смерті матері перейшла сестрі позивача - ОСОБА_2 . 
Позивач стверджує, що відповідачка з часу оформлення своїх спадкових прав уникає участі в оформленні технічної документації щодо виділення земельної ділянки в натурі, що унеможливлює для нього розпорядження спадковим майном, зокрема, він не може здавати його в оренду. Належна відповідачці частка у спірному майні є незначною, а тому, зважаючи на відсутність зацікавленості ОСОБА_2 в оформленні майнових прав, позбавлення її права на вказану частку зі сплатою грошової компенсації на її користь, не завдасть останній істотної шкоди. 
Крім того, Законом України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», що набув чинності з 01 січня 2019 року, внесено ряд змін, направлених на вирішення неузгоджених питань оренди невитребуваних паїв. Зокрема ст.13 цього закону передбачено, що якщо до 01 січня 2025 року власник невитребуваної земельної частки (паю) не оформив на себе право власності на відповідну земельну ділянку, то після її формування та прийняття рішення судом, вона переходить у власність відповідного органу місцевого самоврядування як безхазяйна. З метою захисту своїх майнових прав, позивач звернувся до суду.
Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 20 вересня 2021 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права на частку та визнання права на частку у спільній частковій власності зі стягненням грошової компенсації відмовлено за безпідставністю. Повернуто ОСОБА_1 грошову компенсацію в розмірі 3491.92 грн, що знаходиться на депозитному рахунку Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області ТУ ДСА у Житомирській області.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1  -  ОСОБА_3  подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої  інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 .
На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що висновки суду  першої інстанції не відповідають  дійсним обставинам  справи, судом порушені норми матеріального та процесуального права. При цьому вказав, що законодавцем чітко визначено обставини, за наявності яких може бути припинене право особи на частку у спільному майні на підставі позову інших співвласників. Право не земельну час (пай) не реалізовується шляхом виділення її в натурі на місцевості, а належна відповідачці частка у спірному майні є незначною. Оскільки право на земельну частку пай посвідчує саме умовні кадастрові гектари, дане речове право є неподільним. Позивач зазначає, що наявність спору між сторонами та не оформлення своїх майнових прав вказує на те, що спільне володіння та користування майном є неможливим. Відповідачка зареєстрована в іншому населеному пункті, вона не здійснює підприємницьку діяльність по обробітку землі, що в сукупності з відсутністю зацікавленості відповідачки в оформленні своїх спадкових прав та майнових прав, враховуючи незначний розмір належного їй майна, вказує на те, що позбавлення  ОСОБА_2  права на вказану частку зі сплатою їй грошової компенсації не завдасть істотної шкоди. Крім того, додатковими підставами для оформлення спадкових прав на спірне майно є те, що вказане майно спершу за заповітом було виділене позивачу його батьком, як первинним власником майна. В оскаржуваному рішенні суд першої інстанції безпідставно зазначив про те, що позивач протягом всього часу розгляду справи не надав суду  доказів звернення до відповідачки із пропозицію оформлення майнових прав на спільну земельну частку (пай). Проте, судом не враховано, що обрання певного засобу правового захисту, у тому числі і досудового врегулювання спору, є правом, а не обов`язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує.
Правом подати відзив на апеляційну скаргу відповідачка не скористалася.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та її вимог, суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.
Так, судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 17 червня 2017 року ОСОБА_1 отримав у спадщину 1/3 частини права на земельну частку (пай) у земельній ділянці розміром 1,96 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яка перебуває в колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства «Гришківці» в смт. Гришківці Гришковецької селищної ради Бердичівського району Житомирської області, що належало спадкодавцеві ОСОБА_4 (померлому ІНФОРМАЦІЯ_3 ) на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ЖТ №0098767, виданого Бердичівською районною державною адміністрацією 20 червня 1997 року на підставі рішення Бердичівської районної державної адміністрації від 11 червня 1997 року № 119 та зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) 20 червня 1997 року за № 363. 
Спадкоємцем майна ОСОБА_4 була його дружина - ОСОБА_5 , яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ЖТ № 0098767, виданого Бердичівською районною державною адміністрацією 20 червня 1997 року на підставі рішення Бердичівської районної державної адміністрації від 11 червня 1997 року № 119 та зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) 20 червня 1997 року за № 363. 
На ім`я ОСОБА_1 було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 2/3 частки спадкового майна (а.с.9-10) та свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/4 частку спадкового майна (а.с.11-12). 
Як вбачається зі змісту спадкової справи № 356/2020 заведеної щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 , 03 червня 2010 року до Бердичівської нотаріальної контори звернулася ОСОБА_2 із заявою про прийняття спадщини за законом (а.с.76).
17 червня 2017 року до Бердичівської державної нотаріальної контори із заявою звернулися ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , який діяв в інтересах ОСОБА_2 , згідно якої зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла їх мати ОСОБА_5 , 1924 р.н. На день її смерті залишилася спадщина, яка складається з 1/3 частини права на земельну частку (пай) у земельній ділянці розміром 1,96 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яке перебуває в колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства «Гришківці» в смт. Гришківці Гришковецької селищної ради Бердичівського району Житомирської області, що належало ОСОБА_4 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадкоємцем якого була його дружина - ОСОБА_5 , яка прийняла спадщину, але не оформила своїх прав. Вказане майно вони прийняли і просять видати їм свідоцтва про право на спадщину за законом в 1/2 частці на спадкове майно, яке складається з 1/3 частини права на земельну частку (пай) (а.с.95).
Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 17 червня 2017 року ОСОБА_2 отримала у спадщину право на вказану вище земельну частку (пай), що належало ОСОБА_4 , спадкоємцем якого була його дружина - ОСОБА_5 , яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав. ОСОБА_2 видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/12 частки спадкового майна (а.с.102,103-зворот-104). 
Судом встановлено, що відповідно до листа Відділу у Бердичівському районі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській від 23 вересня 2020 року, вартість земельної ділянки (паю) по КСП «Гришківці» Гришковецької селищної ради, з урахуванням коефіцієнта індексації 3,997; 1,2 та коефіцієнту (ріллі) 1,756 відповідно до Постанови КМ України від 31 жовтня 2011року, за № 1185 становить 41903,12 грн (а.с.20).
15 грудня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Гришковецької селищної ради із заявою про надання згоди на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі на місцевості (а.с.22).
31 грудня 2020 року селищним головою Гришковецької селищної ради Бердичівського району Житомирської області надано відповідь ОСОБА_1 , де роз`яснено, що відповідно до Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власником земельних часток (паїв)», громадяни та інші особи, які мають у спільній власності майно без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) подають до відповідної сільської, селищної, міської ради спільну заяву чи клопотання, підписані кожним із них, про виділення в натурі (на місцевості) належних їм земельних часток (паїв) єдиним масивом у спільну власність. Тому, йому необхідно подати до Гришковецької селищної ради заяву про надання дозволу на розроблення технічної документації від двох спадкоємців у спільній власності, підписану обома власниками (а.с.23). 
Згоди між сторонами про поділ спірного майна в добровільному порядку не досягнуто.
Позивачем на депозитний рахунок Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області внесено грошові кошти в сумі 3491,92 грн., що підтверджується квитанцією від 05.01.2021 (а.с.6).    
Відповідно до ч.4, 5 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
Відповідно до частини першої статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
Частиною першою статті 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.
Згідно з частинами другою-третьою статті 358 ЦК України співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майно, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.
Відповідно до статті 361 ЦК України співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності.
Згідно з частиною другою статті 364 ЦК України, якщо виділ в натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.
Статтями 364, 367 ЦК України передбачено, що кожен із співвласників має право на виділ його частки майна, що є у спільній частковій власності, в натурі або його поділ з дотриманням вимог статті 183 ЦК України.
За відсутності згоди співвласників про поділ спільного майна таке питання вирішується судом.
Крім того, ст. 88 ЗК України передбачено, що володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення, а у разі неможливості виділення частки - вимагати відповідної компенсації. Учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки.
Частиною 1 ст. 365 ЦК України визначено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників у випадках, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.
Згідно ч.2 ст.365 ЦК України, суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. 
При цьому, для припинення частки у спільному майні достатньо наявності однієї з підстав, передбачених п.п.1-3 ч.1 ст. 365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї, а також попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.
З урахуванням вищезазначеного, колегія суддів вважає, що позивачем ОСОБА_1 під час розгляду справи не було надано доказів, які б у своїй сукупності давали змогу дійти висновку, що припинення права на частку в майні не завдасть істотної шкоди інтересам відповідачки. Доказів звернення до відповідачки із пропозицію оформлення майнових прав на спільну земельну частку (пай) протягом всього часу розгляду справи позивачем до суду також не було надано.    
Однак як було встановлено судом, позивач, отримавши повідомлення 31.12.2020 від Гришковецької селищної ради про те, що йому необхідно подати до Гришковецької селищної ради заяву про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки від двох спадкоємців у спільну власність, підписану обома власниками, вже 11 січня 2021 року звернувся до суду з вказаним позовом вказуючи на те, що відповідачка порушила його майнові права.
Відповідно до ч.1 та 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
У відповідності з ч.1 ст.77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Таким чином вирішуючи спір, суд першої інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки під час розгляду справи судом не встановлено факту порушення майнових прав позивача, а також тієї обставини, що спільне володіння та користування майном є неможливим і припинення права на частку в майні не завдать істотної шкоди інтересам відповідачки.
Отже доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції. Ніяких нових обставин чи доказів, які не були предметом розгляду судом першої інстанції та могли б вплинути на правильність висновків та рішення суду апелянтом не надано.
Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.
Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 20 вересня 2021 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
Повний текст постанови складено 25 січня 2022 року.

Головуючий Судді