УХВАЛА

08 лютого 2022 року 
м. Київ
справа № 260/1439/21
адміністративне провадження № К/990/2867/22  
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Мацедонської В.Е.,
суддів: Данилевич Н.А., Кашпур О.В.,
перевіривши касаційну скаргу  ОСОБА_1 
на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 02 серпня 2021 року 
та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17 листопада 2021 року у справі №260/1439/21 за позовом ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України про оскарження рішення про відмову у визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, -
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної міграційної служби України, в якому просив суд:
- витребувати у відповідача оригінал особової справи ОСОБА_1 ; 
- визнати неправомірним та скасувати рішення Державної міграційної служби України № 91-21 від 22 березня 2021 року про відмову ОСОБА_1 у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту;
- зобов`язати відповідача прийняти рішення про визнання позивача біженцем на підставі релігійних переконань. 
Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 02 серпня 2021 року позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Державної міграційної служби України № 91-21 від 22 березня 2021 року про відмову ОСОБА_1 у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.
Зобов`язано Державну міграційну службу України повторно розглянути заяву про визнання ОСОБА_1 біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. У решті частини позовних вимог - відмовлено.
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17 листопада 2021 року рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 02 серпня 2021 року у справі № 260/1439/21 - скасовано та прийнято постанову, якою в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Не погоджуючись із рішеннями судів попередніх інстанцій, позивачем подано касаційну скаргу до Верховного Суду.
При вирішенні питання про відкриття касаційного провадження за зазначеною касаційною скаргою суд виходить з наступного.
Частиною 1    статті 55 Конституції України    встановлено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Статтею 129 Конституції України    однією із основних засад судочинства визначено забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Наведеним конституційним положенням кореспондує  стаття 14 Закону України "Про    судоустрій і статус суддів".
Відповідно до частини 1  статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України  (далі -    КАС України) учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Водночас, пунктом 2 частини 5    цієї ж статті обумовлено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення  у справах    незначної складності  та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які    відповідно до цього  Кодексу  розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке    має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б)    особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього  Кодексу  позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
У свою чергу, за змістом пункту 11 частини 6  статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України  для цілей цього  Кодексу  справами незначної складності є    справи щодо перебування іноземців або осіб без громадянства на території України.
Предметом розгляду даної справи є, зокрема, визнання протиправним та скасування рішення про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, та зобов`язання відповідача прийняти рішення про визнання позивача біженцем.
З огляду на зазначене, ця справа в розумінні  КАС України  є справою незначної складності.
Оскаржуючи судові рішення, прийняті у справі незначної складності, заявник касаційної скарги зазначає про наявність виняткових обставин відповідно до пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України, які є передумовою для мотивованості підстав касаційного оскарження.
Так, скаржником зазначено, що справа має виняткове значення для нього, оскільки у країні походження життя позивача буде в небезпеці. 
Разом з тим, відмовляючи у задоволенні позову, суди виходили з того, що матеріали справи не містять відомостей, а позивачем не надано доказів того, що він підпадає під  будь-яке насилля чи переслідування у власній країні через релігійні переконання.
Зазначені обставини свідчать про недоведеність та необґрунтованість доводів позивача.
Разом з тим, для кожної зі сторін справи, в якій він є учасником, справа має виняткове значення. 
Проте, скаржником не доведено, що спірні правовідносини є винятковими та без судового захисту можуть призвести до незворотніх наслідків.
Інші, наведені у касаційній скарзі доводи та мотиви не дають підстав для висновку, що судові рішення, постановлені у зазначеній справі, можливо віднести до випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої  статті 328 КАС України.
Проаналізувавши встановлені судами обставини справи, предмет спору та обраний позивачем спосіб захисту його прав, доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про те, що за відсутності наведених та обгрунтованих скаржником виключних обставин, передбачених підпунктами а) - г) пункту 2 частини 5    статті 328 КАС України,    оскаржувані рішення судів попередніх інстанцій в зазначеній справі не підлягають касаційному оскарженню.
Посилання на практику Верховного Суду не може вважатися самостійною підставою касаційного оскарження, оскільки відповідно до практики Європейського суду з прав людини умови прийнятності касаційної скарги можуть бути більш суворими ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у цьому суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції.
На підставі викладеного суд зазначає, що вичерпний перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені до касаційного суду, жодним чином не є обмеженням доступу особи до правосуддя чи перепоною в отриманні судового захисту, оскільки встановлення законодавцем "розумних обмежень" в праві на звернення до касаційного суду не суперечить практиці Європейського суду з прав людини та викликане виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати формування єдиної правозастосовчої практики, а не можливість перегляду будь-яких судових рішень.
Згідно п. 1 ч. 1  ст. 333 КАС України  суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про необхідність відмови у відкритті касаційного провадження.
На підставі викладеного, керуючись статтями  3,  248,  328,  333 Кодексу адміністративного судочинства України,
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті  касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 02 серпня 2021 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17 листопада 2021 року у справі №260/1439/21 за позовом ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України про оскарження рішення про відмову у визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.
Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та    оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                                                                                                      В. Е. Мацедонська
Судді                                                                                                                                                                                             Н. А. Данилевич
                                                                                                                                                                                                                 О. В. Кашпур