РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2022 року
м. Рівне

Справа № 568/1808/18
Провадження № 22-ц/4815/67/22

Рівненський апеляційний суд :
в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :
головуючий: Боймиструк С.В., 
судді: Гордійчук С.О., Шимків С.С.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Радивилівського районного суду Рівненської області від18 червня 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В :
В грудні 2018 року в Радивилівський районний суд Рівненської області звернулось АТ КБ «ПриватБанк» з цивільним позовом до ОСОБА_1  про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 18 153,88 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 30.10.2006 року між АТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_1 було підписано Заяву № б/н, згідно якої відповідач отримала кредит в розмірі 3200,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.
Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана анкета-заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг", «Правилами користування платіжною карткою» та "Тарифами Банку", складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Підписавши заяву між сторонами був укладений договір про надання банківських послуг, який за своєю природою є змішаним договором і містить в собі умови банківського рахунку та кредитного договору.
Відповідач зобов`язання за кредитним договором не виконує, внаслідок чого станом на 30.11.2018 року виникла заборгованість в сумі 18153,88 гривень за кредитним договором, з яких 3035,50 гривень заборгованість за кредитом; 12677,72 гривень - заборгованість за відсотками за користування кредитом, 1100,00 гривень - заборгованість за пенею та комісією, та штрафи 500 гривень (фіксована частина) та 840,66 гривень (процентна складова).

Заочним рішенням Радивилівського районного суду Рівненської області від 18 червня 2021 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" заборгованість за кредитним договором б/н від 30.10.2006 року, яка складається з тіла кредиту в розмірі 3200 (три тисячі двісті) гривень.
У задоволенні позову у іншій частині відмовлено.

У поданій на вказане рішення апеляційній скарзі представник АТ КБ "ПриватБанк" вказує на те, що банк не згідний з рішенням суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову про стягнення заборгованості за відсотками та неустойки, вважають, що воно в цій частині є незаконним, винесеним з порушенням норм матеріального права.
Зазначає, що відповідачем було підписано анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, відповідно до якої вона погодилась, що анкета-заява разом з умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами банку складають договір про надання банківських послуг.
Вказує на те, що в заяві зазначено базову відсоткову ставку за користування кредитом, а отже погодили умови договору щодо сплати процентів. Вважає, що позивачем надано до суду належні, допустимі і достатні докази того, що нарахування та стягнення процентів та неустойки з відповідача є правильним. 
З наведених підстав просить заочне рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні заборгованості за процентами та неустойки скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов АТ КБ «Приватбанк» задовольнити у повному обсязі.

Інші учасники справи правом на подачу відзиву не скористались.

Згідно з ч.13 ст. 7, ч.1 ст. 274, ч.1 ст. 368, ч.1 ст. 369 ЦПК України,дана справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду у порядку письмового та спрощеного позовного провадження, як малозначна справа.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення оскаржується в частині стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом та неустойки.

З матеріалів справи вбачається, що 30.10.2006 року ОСОБА_1 підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг (надалі Анкета-заява), отримавши, як вбачається із змісту позовної заяви, кредит у вигляді кредитного ліміту на картковий рахунок. У Анкеті-заяві зазначено, що відповідач згодна з тим, що ця заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг. Розмір кредитного ліміту та тарифи банку в Анкеті-заяві не зазначено.
До кредитного договору позивачем додано Умови та правила надання банківських послуг. (а.с.10-15, 53-62)
Згідно з наданими позивачем розрахунком та випискою по рахунку, заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 30.11.2018 року становить 18153,88 гривень за кредитним договором, з яких 3035,50 гривень заборгованість за кредитом; 12677,72 гривень - заборгованість за відсотками за користування кредитом, 1100,00 гривень - заборгованість за пенею та комісією, та штрафи 500 гривень (фіксована частина) та 840,66 гривень (процентна складова). (а.с. 5-8, 41-48)

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
За змістом ст. 634 ЦПК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частинами 1, 2 ст. 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Таким чином, в разі укладення кредитного договору, проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
На підтвердження своїх вимог, банком долучено анкету-заяву, у зазначеній довідці вказанобазову процентну ставку в місяць за користування кредитом (36%з розрахунку 360 днів у році), порядок погашення заборгованості: щомісячним платежем у розмірі 7% від заборгованості, строк дії кредитного ліміту.
Проте, заборгованість розрахована не з базової відсоткової ставки 36% (річна ставка), яка передбачена в анкеті-заяві, а із значно більшої, зокрема від 30% до 43.2% (починаючи з 01.04.2015 року), що суперечить умовам кредитування, на які покликається позивач, оскільки розрахунки здійснені на підставі умов, які відсутні в заяві, що підписана відповідачем. 
У заяві позичальника умови та порядок зміни процентної ставки, порядок та умови збільшення розміру кредиту на розмір боргових зобов`язань не зазначені, а Умов і правил надання банківських послуг відповідачка не підписувала.
Крім того, в анкеті-заяві не встановлено умов щодо штрафів та пені, які просить стягнути позивач.
Отже, безпідставно нараховуючи відсотки за користування кредитом, погашаючи їх та тіло кредиту за рахунок непогодженого сторонами овердрафту, нараховуючи за це перевищення кредиту (овердрафт) і його прострочення відсотки, а згодом відносячи цю заборгованість до простроченого кредиту та накладаючи за її несплату штрафи і повторно нараховуючи відсотки, банк незаконно та штучно збільшував суму заборгованості.
Відповідач же цю неправомірно нараховану заборгованість погашала, що також вбачається з виписки по рахунку.
На обґрунтування позовних вимог Банк зазначав, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом із Умовами та правилами банківських послуг та Тарифами банку складають між ним та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Проте матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Умов та правил розумів відповідач та ознайомився і погодився з ним, підписуючи заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг позивача, а також те, що вказаний витяг на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містив умови щодо сплати відсотків та неустойки у зазначених розмірах та порядку їх нарахування.
Наданий АТ КБ "Приватбанк" розрахунок заборгованості за процентами за користування кредитом суперечить умовам кредитування, на які покликається позивач в апеляційній скарзі, оскільки з розрахунку видно й інші нарахування заборгованості, здійснені на підставі умов, які відсутні в заяві, що підписана відповідачкою.
Тобто, неправильність розрахунку позивача полягає не в арифметичних діях, а в принципах та підставах нарахування боргу, що безумовно впливає на його розмір, який не може ґрунтуватися на припущеннях.
Отже, в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ "ПриватБанк" в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у заяві домовленості сторін про сплату штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, наданий банком витяг з Умов та правил не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ КБ "ПриватБанк" дотримався вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону "Про захист прав споживачів", про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).
Пункт 1ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).
Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності оскаржуваного рішення, оскільки ці доводи зводяться до посилання на ті ж самі обставини та наведення відповідного обґрунтування щодо заявлених вимог, яким суд першої інстанції надав належну оцінку в оскаржуваному рішенні і колегія суддів повністю погоджується із цією оцінкою та прийнятим рішенням у даній цивільній справі.
Враховуючи вищезазначене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції  були правильно, всебічно і повно  встановлені  обставини справи,  характер правовідносин, застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" залишити без задоволення.
Заочне рішення Радивилівського районного суду Рівненської області від 18 червня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Головуючий:                                                                С.В. Боймиструк

Судді:                                                                        С.О. Гордійчук

С.С. Шимків