УХВАЛА

31 січня 2022 року 
м. Київ
справа № 280/797/20
адміністративне провадження № К/990/1170/22  
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду (далі - Суд):
судді-доповідача - Радишевської О.Р.,
суддів - Кашпур О.В., Уханенка С.А.,
перевіривши касаційну скаргу касаційну скаргу Комунального некомерційного підприємства "Обласна інфекційна клінічна лікарня" Запорізької обласної ради на рішення Запорізького окружного  адміністративного суду від 23 червня 2021 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 02 листопада 2021 року у справі за позовом Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Запорізькій області до Комунального некомерційного підприємства "Обласна інфекційна клінічна лікарня" Запорізької обласної ради, за участю третьої особи -  Запорізької обласної ради, про застосування заходів реагування у вигляді зупинення експлуатації,
УСТАНОВИВ:
Головне управління державної служби України з надзвичайних ситуацій  у Запорізькій області звернулося до суду з позовом до Комунального некомерційного підприємства «Обласна інфекційна клінічна лікарня» Запорізької обласної ради, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Запорізької обласної ради, в якому просило застосувати заходи реагування у вигляді повного зупинення експлуатації будівель, споруд та приміщень поліклінічного відділення Комунальної установи «Бердянський шкірно-венерологічний диспансер» Запорізької обласної ради, розташованого за адресою: Запорізька обл., м. Бердянськ, вул. Консульська, будинок 16/1 та будівлі денного стаціонару Комунальної установи «Бердянський шкірно-венерологічний диспансер» Запорізької обласної ради, розташованого за адресою: Запорізька обл., м. Бердянськ, вул. Консульська, будинок 23 в, шляхом зобов`язання Комунальної установи «Бердянський шкірно-венерологічний диспансер» Запорізької обласної ради повністю зупинити експлуатацію будівель, споруд та приміщень Комунальної установи «Бердянський шкірно-венерологічний диспансер» Запорізької обласної ради за вказаними адресами, окрім робіт, пов`язаних з усуненням порушень вимог законодавства у сфері цивільного захисту, техногенної та пожежної безпеки, до повного усунення цих порушень, що повинно бути встановлено на підставі перевірки Головного управління ДСНС України у Запорізькій області.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 23 червня 2021 року, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 02 листопада 2021 року позов задоволено частково. Застосовано заходи реагування у вигляді повного зупинення експлуатації будівель, споруд та приміщень поліклінічного відділення Комунальної установи «Бердянський шкірно-венерологічний диспансер» Запорізької обласної ради, розташованого за адресою: Запорізька обл., м. Бердянськ, вул. Консульська, будинок 16/1 та будівлі денного стаціонару Комунальної установи «Бердянський шкірно-венерологічний диспансер» Запорізької обласної ради, розташованого за адресою: Запорізька обл., м. Бердянськ, вул. Консульська, будинок 23 в, окрім робіт, пов`язаних з усуненням порушень вимог законодавства у сфері цивільного захисту, техногенної та пожежної безпеки, до повного усунення цих порушень, зазначених в акті перевірки №272 від 27.12.2019. В іншій частині позовних вимог відмовлено.
10 січня 2021 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга Комунального некомерційного підприємства "Обласна інфекційна клінічна лікарня" Запорізької обласної ради на рішення Запорізького окружного  адміністративного суду від                             23 червня 2021 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 02 листопада 2021 року у справі № 280/797/20.
За наслідками автоматизованого розподілу касаційну скаргу було передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Радишевської О.Р., суддів Уханенка С.А., Шевцової Н.В.
Розпорядженням заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду - від 31 січня 2022 року, у зв`язку тимчасовою непрацездатністю судді Шевцової Н.В., призначений повторний автоматизований розподіл указаної касаційної скарги.
За наслідками повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31 січня 2022 касаційну скаргу передано на розгляд колегії суддів: судді-доповідачу Радишевській О.Р., суддям Кашпур О.В., Уханенку С.А.
За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
Проаналізувавши доводи касаційної скарги та додані до неї матеріали, Суд дійшов висновку про необхідність відмови у відкритті касаційного провадження з таких підстав.
Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Наведеним конституційним положенням кореспондує стаття 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402-VIII.
Частиною першою статті 13 КАС України передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Аналіз указаних положень дає підстави для висновку, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.
Водночас пунктом 2 частини п`ятої цієї ж норми процесуального закону обумовлено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Частиною шостою статті 12 КАС України регламентовано перелік категорій справ, які відносяться до справ незначної складності, зокрема, інші справи, у яких суд дійде висновку про їх незначну складність, за винятком справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження.
За правилами спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи, які підлягають розгляду за правилами загального позовного провадження у виключному порядку (частина четверта статті 12 КАС України), а також через складність та інші обставини (частина третя статті 12 КАС України).
Аналіз зазначених положень процесуального закону дає підстави для висновку, що суд має право віднести справу до категорії малозначних за результатами оцінки характеру спірних правовідносин, предмета доказування, складу учасників та інших обставин, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, а також крім справ, які підлягають розгляду в порядку загального позовного провадження.
Статтею 257 КАС України визначено перелік справ, що розглядаються за правилами спрощеного позовного провадження. Такими справами є: справи незначної складності, а також будь-які інші, за винятком тих, що зазначені у частині четвертій цієї статті, а саме: щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом; щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності; щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб).
У цій справі суд першої інстанції, урахувавши вимоги статті 257 КАС України, розглянув справу за правилами спрощеного позовного провадження.
На обґрунтування необхідності відкриття касаційного провадження у справі розглянутій за правилами спрощеного позовного провадження скаржник посилається на частину п`яту статті 328 КАС України та зазначає, що ця справа становить значний суспільний інтерес та має виняткове значення для відповідача як особи, яка подає касаційну скаргу, оскільки із повною забороною функціонування медичної установи з лікування інфекційних хвороб, і тим більше в умовах епідемії COVID-19.
Суд критично оцінює вказані доводи скаржника, з огляду на те, що наведені в касаційній скарзі обставини є загальними та притаманні кожній аналогічній справі, а тому в контексті обставин справи не дають підстав для висновку, що безпосередньо ця справа становить значний суспільний інтерес та має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу.
Крім того, Суд зауважує, що застосування заходів реагування має тимчасовий характер, період дії якого залежить безпосередньо від факту усунення відповідачем виявлених порушень. Застосовування заходів реагування має також спонукаючий характер, направлений на забезпечення відповідачем виконання вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки.
Інші наведені у касаційній скарзі доводи та мотиви не дають підстав для висновку, що судові рішення, постановлені у зазначеній справі, можливо віднести до випадків, передбачених підпунктами «а»-«г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.
З огляду на зазначене та враховуючи, що скаржник, оскаржуючи судові рішення у справі, розглянутій за правилами спрощеного позовного провадження, не вказав випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, підстави перевірки інших доводів касаційної скарги відсутні.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
За такого правового регулювання та обставин справи у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.
Керуючись статтями 12, 13, 248, 257, 328, 333, 359 КАС України, Суд 
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Комунального некомерційного підприємства "Обласна інфекційна клінічна лікарня" Запорізької обласної ради на рішення Запорізького окружного  адміністративного суду від 23 червня 2021 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 02 листопада 2021 року у справі № 280/797/20.
Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та не може бути оскаржена.
Суддя-доповідач:                                                                                О.Р. Радишевська
Судді:                                                                                                    О.В. Кашпур
                                                                                                    С.А. Уханенко