ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

21 грудня 2021 року 	м. Дніпро	справа № 160/7178/21	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - судді  Олефіренко Н.А. (доповідач),
суддів:  Білак С.В., Шальєвої В.А.,       
розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 та апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.07.2021 ( суддя першої інстанції Прудник С.В.) в адміністративній справі №160/7178/21 за позовом   ОСОБА_1  до  Військової частини НОМЕР_1  про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,- 
ВСТАНОВИВ:
06 травня 2021 року   ОСОБА_1 звернувся  до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 , в якій позивач просив:
визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації вартості за неотримане речове майно;
стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за неотримане під час проходження військової служби речове майно;
стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільнені (невиплата компенсації за речове майно) за період з 22.02.2017 р. по день ухвалення судового рішення.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем зазначено щодо бездіяльності дій військової частини НОМЕР_1 , які виразились у відмові виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно. Також, позивач вважає, що з огляду на приписи ст. ст. 166, 117 КЗпП України має право на отримання середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільнені (невиплата компенсації за речове майно) за період з 22.02.2017 р. по день ухвалення судового рішення.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.07.2021  позов задоволено часткового. 
Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно. 
У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись із даним рішенням, апелянт ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом порушено норми матеріального та процесуального права. Позивач вважає, що з огляду на приписи ст. ст. 166, 117 КЗпП України має право на отримання середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільнені (невиплата компенсації за речове майно) за період з 22.02.2017 р. по день ухвалення судового рішення. Апелянт просить суд, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.
Відповідач    не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права,    просив скасувати рішення суду, прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову. Апелянт зазначив, що під час проходження військової служби Позивач був повністю забезпечений речовим майном, а тому ніяка грошова компенсація йому не передбачена та неповинна була нараховуватись. Після переведення до військової частини НОМЕР_2 - польова пошта ( НОМЕР_1 ) Позивач взагалі не виконував покладені на нього обов`язки військової служби. Даний факт підтверджується витягами із наказів командира військової частини НОМЕР_2 - польова пошта (по стройовій частині) від 15.12.2014 року №31, від 29.01.2015 року №20, від 30.01.2015 року №21 відповідно до яких позивач перебував або в госпіталі або був звільнений від виконання службових обов`язків у зв`язку із хворобою. Після останнього перебування в госпіталі (відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 - польова пошта (по стройовій частині) від 30.01.2015 року №21) він самовільно його залишив, до місця служби не прибув, використовував час на свій власний розсуд, після чого був знятий з усіх видів забезпечення та прибув і заявив про себе з вимогою щодо свого звільнення з лав Збройних Сил України у запас лише 22.02.2017 року (даний факт підтверджується його довідкою про доходи). Тобто, під час проходження своєї військової служби ОСОБА_1 грубо порушував військову дисципліну, злісно ухилявся від виконання покладених на нього обов`язків військової служби про що, також, свідчить абзац 3 пункту 4 щодо ОСОБА_1 витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_2 - польова пошта (по стройовій частині) від 22.02.2017 року №41 про виключення позивача зі списків особового складу: “До оперативного резерву не зараховувати у зв`язку з низькими морально-діловими якостями”. Також даний факт підтверджується аудиторським звітом від 02 листопада 2018 року №234/5/57 Про результати проведення аудиту відповідності та фінансового аудиту у військовій частині НОМЕР_1 проведеного аудиторською групою під керівництвом начальника відділу аудиту Управління ОСОБА_2 за результатами якого було встановлено, що рядовому ОСОБА_1 військовою частиною НОМЕР_1 була здійснена незаконна виплата грошового забезпечення за період січень 2015 року - травень 2016 року у розмірі 3687 гривень 19 копійок у зв`язку з тим, що протягом вказаного періоду служби він ухилявся від своїх прямих обов`язків, не виконував їх та самовільно залишив місце служби. 
Відповідно до п. 3 ч. 1  ст. 311 КАС України  справа розглядається в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами.
Заслухавши суддю  доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.
Суд першої інстанції встановив те, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є учасником бойових дій, про що свідчить копія  посвідчення від 18.10.2018 року (Серія НОМЕР_3 ),  яка наявна в матеріалах справи.
Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_2 -польова пошта (по стройовій частині) від 22.02.2017 року за №41 рядового ОСОБА_1 , який перебував у розпорядженні командира бригади, звільненого наказом командира 14 окремої механізованої бригади від 22 лютого 2017 року №34-РС з військової служби у запас відповідно до пункту 4 Указу Президента України від 14 січня 2015 року №15/2015 “Про часткову мобілізацію”, затвердженого Законом України від 15 січня 2015 року №113-VIII, з 22 лютого 2017 року виключено зі списків особового складу частини і направлено для зарахування на військовий облік до Луцького ОМВК Волинської області. постійним або службовим житлом не забезпечувався. До оперативного резерву не зараховувався у зв`язку з низькими морально-діловими якостями. Підстава: витяг з наказу командира 14 окремої механізованої бригади від 22 лютого 2017 №34-РС.
З матеріалів справи убачається, що 26.02.2021 року за №82 представником позивача адвокатом Івасик Т.Р. до військової частини НОМЕР_1 , направлено адвокатський запит. В даному запиті представник позивача  просив: 1) Чи нараховувалася військовослужбовцю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 грошове та речове забезпечення за період перебування у списках особового складу військової частини НОМЕР_1 , а саме з 01.12.2014 року по 22.02.2017 року включно. Якщо не нараховувалося грошове та речове забезпечення, слід повідомити причини та підстави такого не нарахування. 2) Повідомити в якому розмірі підлягає грошове та речове забезпечення для осіб військового звання рядовий, посади, що займав ОСОБА_1 в період 01.12.2014 р. по 22.02.2017 р. включно. 3) Чи отримував військовослужбовець ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 грошове та речове забезпечення за період перебування у списках особового складу військової частини НОМЕР_1 , а саме з 01.12.2014 року по 22.02.2017 року включно. Якщо так, слід надати відповідні документи та зазначити суму (помісячно) і дату отриманого грошового та речового забезпечення. 4) Надати розрахунок середньомісячного та середньоденного грошового забезпечення за період з 01.12..2014 року по 22.02.2017 року. 5) Чи було використано військовослужбовцем ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 дні основної та додаткової відпуски, які йому належали за час проходження служби. Якщо так, слід надати відповідні підтверджуючі документи. 6) Якщо військовослужбовцем ОСОБА_1 не було використано дні основної та додаткової відпустки, слід повідомити, чи виплачувалась йому відповідна грошова компенсація за невикористані дні основної та додаткової відпустки.
Натомість, чи надавалась відповідь відповідачем на означений адвокатський запит, позивачем у позові не зазначено, так і про це не повідомив відповідач у поданій до суду відповіді на позовну заяву.
Вважаючи такі дії відповідача протиправними та такими, що не ґрунтуються на нормах чинного законодавства, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Суд першої інстанції при ухваленні оскарженого рішення виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог, а відтак наявності підстав для часткового задоволення адміністративного позову.
Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їхніх сімей визначені Законом України від 20 грудня 1991 року №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (Закон №2011-ХІІ).
За приписами статті 1 Закону №2011-ХІІ соціальний захист військовослужбовців - це діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Згідно з частиною другою статті 1-2 Закону №2011-ХІІ у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Абзацом першим частини першої статті 9 Закону №2011-ХІІ обумовлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Частина друга цієї ж статті передбачає, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Відповідно до частини першої  статті 9-1 Закону №2011-ХІІ речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, Міністерством інфраструктури України - для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.
Згідно з пунктом 2 Інструкції про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 29 квітня 2016 року №232 (Інструкція №232) основним завданням речового забезпечення є задоволення потреб військовослужбовців Збройних Сил України в обмундируванні, взутті, натільній і теплій білизні, теплих і постільних речах, спорядженні, спеціальному одязі, спеціальному одязі та спорядженні для виконання спеціальних завдань, предметах індивідуального захисту, тканинах, нагрудних та нарукавних знаках і знаках розрізнення, санітарно-господарському майні, спортивному інвентарі та лазне-пральному обслуговуванні, що сприяють успішному веденню військами (силами) бойових дій та виконанню інших завдань, як у мирний час, так і в особливий період.
Відповідно до пункту 3 цієї Інструкції речове забезпечення військовослужбовців Збройних Сил включає:
1) забезпечення: обмундируванням, взуттям, натільною і теплою білизною, теплими і постільними речами, спорядженням, спеціальним одягом, засобами індивідуального захисту (окуляри-маска захисні балістичні, окуляри захисні балістичні, шоломи бойові балістичні та бронежилети модульні), спеціальним одягом та спорядженням для виконання спеціальних завдань, нагрудними знаками, знаками розрізнення і фурнітурою, ідентифікаційними жетонами, санітарно-господарським, спортивним та гірським спортивним майном, наметами, брезентами, м`якими контейнерами, декоративними тканинами і килимовими виробами; матеріалами для пошиття, ремонту та хімічного чищення речового майна (крім розчинників) ; папером, друкарськими машинками, бланками та книгами обліку і звітності по речовій службі, а також іншими бланками та книгами; духовими та ударними музичними інструментами для штатних військових оркестрів; бойовими прапорами; технічними засобами речової служби, а також обладнанням, інструментом, запасними частинами та інвентарним майном для речових ремонтних майстерень і лазне-пральних підприємств;
2) створення та утримання запасів речового майна;
3) лазне-пральне обслуговування військовослужбовців військових частин і забезпечення мийними засобами;
4) організацію та проведення ремонту речового майна, технічних засобів речової служби, хімічного чищення обмундирування та спеціального одягу;
5) фінансове планування та фінансування, складання та подання встановленої звітності за статтями кошторису (кодами економічної класифікації) Міністерства оборони України на речове забезпечення;
6) організацію та ведення обліку і звітності з речової служби;
7) організацію контролю за витратами матеріальних засобів і бюджетних асигнувань, передбачених на речове забезпечення.
Речове майно за цільовим призначенням поділяється на майно поточного забезпечення, майно фонду зборів і майно непорушних запасів, а за використанням - на майно особистого користування та інвентарне майно (абзац перший пункту 4 Інструкції №232).
Згідно з пунктом 15 розділу ІІІ Інструкції з організації речового забезпечення в Національній гвардії України в мирний час та особливий період, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 червня 2017 року №475, військовослужбовці, які звільняються з військової служби в запас або відставку, отримують грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно  в порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року №178 «Про затвердження Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно».
Відповідно до абзацу першого пункту 2 Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого  постановою Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року №178 (Порядок №178), виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу.
Згідно з пунктом 3 Порядку №178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі:
звільнення з військової служби;
загибелі (смерті) військовослужбовця.
Пунктом 4 Порядку №178 визначено, що грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.
За приписами пункту 5 цього ж Порядку довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком.
Відповідно до пункту 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008 (Положення №1153/2008), після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання.
Отже, чинне законодавство передбачає обов`язок виплатити військовослужбовцю, який звільняється зі служби, грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно на день виключення зі списків особового складу військової частини.
Насамперед, умовою для виникнення такого обов`язку є подання військовослужбовцем відповідного рапорту під час проходження служби.
Така позиція узгоджується з висновками Верховного Суду викладеними у Постанові від 30 листопада 2020 року у справі № 480/3105/19.
Таким чином, щодо вимог про компенсацію за неотримане речове майно, суд вказує, що для реалізації свого права на отримання грошової компенсації за речове майно при звільненні, позивач зобов`язаний звернутись до відповідача із рапортом, в якому висловити своє відповідне бажання. Саме з фактом волевиявлення позивачем способу компенсації (отримати майно чи грошові кошти) пов`язаний обов`язок відповідача здійснити розрахунок при звільненні.
Стосовно позовних вимог про зобов`язання Військової частини НОМЕР_2 нарахувати та виплатити позивачу компенсацію за неотримане під час проходження військової служби речове майно. 
З аналізу позовних вимог позивача вбачається, що підставою звернення до суду слугувала бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати грошової компенсації вартості неотриманого речового забезпечення відповідно до Порядку № 178, у зв`язку з його звільненням з військової служби.
З матеріалів справи вбачається, що наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 22.02.2017 року № 41 позивача, звільненого відповідно до наказу командира 14 окремої механізованої бригади   від 22.02.2017 року № 34-РС, виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_2 та проведено остаточний розрахунки до виплати належних позивачу при звільненні сум.
При цьому, розрахунок належної до виплати грошової компенсації вартості за неотримане речове майно здійснено не було, як і не було проведено такої виплати. Зазначеного відповідачі у справі не спростовують.
Аналіз норм статті 9-1 Закону № 2011-XII, абзаців першого, третього пункту 242 Положення № 1153/2008, а також пунктів 2, 3 Порядку № 178, в редакції, чинній на момент звільнення позивача з військової служби, свідчить, що позивач має право на грошову компенсацію замість неотриманого речового майна при звільненні з військової служби.
Слід зазначити, що позивачем не подано за місцем військової служби до його звільнення відповідний рапорт, що, зокрема, передбачено пунктом 4 Порядку № 178
Довідку про вартість речового майна, що належить до видачі позивачу, оригінал якої має додаватися до відомості щодо виплати грошової компенсації військовою частиною НОМЕР_2 складено не було.
Таким чином, позовні вимоги  позивача є передчасними, оскільки позивачем не виконано вимоги закону щодо реалізації звернення до відповідача з відповідним рапортом.
Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).
Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
За таких обставин, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції про неправомірність дій відповідача в частині задоволених позовних вимог, а доводи відповідача про відсутність підстав для задоволення позовних вимог вважає цілком обґрунтованими.
Керуючись ст.ст.  308,  311,  315,  317,  321,  322,  325,  326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 задовольнити.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.07.2021 в адміністративній справі №160/7178/21 скасувати та у справі прийняти нову постанову.
В задоволені позову ОСОБА_1  до  Військової частини НОМЕР_1  про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5  статті 328 КАС України.
Повний текст постанов складено 24 грудня 2021 року.

Головуючий - суддя                                                                      Н.А. Олефіренко 

                               суддя                                                                      С.В. Білак 

                               суддя                                                                      В.А. Шальєва