ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2022 р.	Справа № 520/17863/2020	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Макаренко Я.М.,
Суддів: Калиновського В.А. ,  Мінаєвої О.М. ,
за участю секретаря судового засідання Лисенко К.В.

          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної екологічної інспекції України на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.06.2021, головуючий суддя І інстанції: Бабаєв А.І., м. Харків, повний текст складено 29.06.21 року по справі № 520/17863/2020
          за позовом          ОСОБА_1  
          до         Державної екологічної інспекції України                 
          про стягнення середнього заробітку за час затримки, поновлення на роботі,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі – позивач) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Державної екологічної інспекції України (далі – відповідач), в якому просив суд  стягнути з Державної екологічної інспекції України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки у поновленні на роботі з 15.11.2019 р. по 09.12.2020 р. у сумі 225107,52 грн.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 16.06.2021 року вказаний адміністративний позов задоволено.
Стягнуто з Державної екологічної інспекції України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки у поновленні на роботі з 15.11.2019 року по 09.12.2020 року у сумі 225107 (двісті двадцять п`ять тисяч сто сім) грн. 52 коп.
Відповідач, не погодившись із вказаним рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.06.2021 року у справі №520/17863/2020 та прийняти постанову, якою відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначає про передчасність стягнення на користь позивача середнього заробітку за період з 15.11.2019 по 09.12.2020, оскільки позивач не поновлений на посаді на час розгляду цієї справи.
Колегія суддів, перевіривши рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги апеляційної скарги  не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що           рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 11.04.2019 року по справі №520/63/19 адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної екологічної інспекції України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Державна екологічна інспекція у Полтавській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволено у повному обсязі.
Скасовано наказ Державної екологічної інспекції України “Про звільнення ОСОБА_1 ” від 20 грудня 2018 року № 434-о щодо звільнення ОСОБА_1 з посади начальника Державної екологічної інспекції у Полтавській області — Головного державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Полтавської області.
Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника Державної екологічної інспекції у Полтавській області — Головного державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Полтавській області.
Стягнуто з Державної екологічної інспекції України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з дати звільнення по дату прийняття судового рішення в розмірі 46454, 28 грн. (сорок шість тисяч чотириста п`ятдесят чотири гривні 28 копійок).
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 05.12.2019 року апеляційну скаргу Державної екологічної інспекції України залишено без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2019 року - без змін.
25.04.2019 року Харківським окружним адміністративним судом було видано виконавчий лист у справі №520/63/19 щодо поновлення ОСОБА_1  на посаді начальника Державної екологічної інспекції у Полтавській області — Головного державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Полтавській області.
Відповідачем було видано наказ від 14.11.2019 року №371-о “Про поновлення ОСОБА_1 ”.
При цьому, 14.11.2019 року Державною екологічною інспекцією України видано наказ №372-о “Про звільнення ОСОБА_1 ”.
ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Державної екологічної інспекції України, в якому просив стягнути з Державної екологічної інспекції України на його користь недоотриманий середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01.01.2019 по 11.04.2019 у сумі 9849,70 грн.; стягнути з Державної екологічної інспекції України на його користь середній заробіток за час затримки у поновленні на роботі з 12.04.2019 по дату прийняття судового рішення.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 10.03.2020 по справі №520/13349/19 у задоволенні позовних вимог відмовлено.
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 14.09.2020 року рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10 березня 2020 року по справі № 520/13349/19 скасовано. Ухвалено постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з Державної екологічної інспекції України на користь ОСОБА_1 недоотриманий середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01.01.2019 по 11.04.2019 у сумі 9849,70 грн. Стягнуто з Державної екологічної інспекції України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки у поновленні на роботі за період з 12.04.2019 по 14.11.2019 в сумі 114229,29 грн.
ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Державної екологічної інспекції України, в якому просив суд: визнати протиправним та скасувати наказ Державної екологічної інспекції України від 14.11.2019 року №371-о “Про поновлення ОСОБА_1 ”; визнати протиправним та скасувати наказ Державної екологічної інспекції України від 14.11.2019 року №372-о “Про звільнення ОСОБА_1 ”.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 19.10.2020 року по справі №520/1653/2020 адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної екологічної інспекції України про визнання протиправними та скасування наказів задоволено. Визнано протиправним та скасовано наказ Державної екологічної інспекції України від 14.11.2019 року №371-о “Про поновлення ОСОБА_1 ”. Визнано протиправним та скасовано наказ Державної екологічної інспекції України від 14.11.2019 року №372-о “Про звільнення ОСОБА_1 ”.
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 30.03.2021 року апеляційну скаргу Державної екологічної інспекції України залишено без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2020 року без змін.
Позивач, вважаючи, що відповідач має сплатити середній заробіток за час затримки виконання постанови Харківського окружного адміністративного суду від 11.04.2019 у справі №520/63/19 з 15.11.2019 р. по 09.12.2020 у розмірі 225107,52 грн., звернувся з цим позовом до суду.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості стягнення з Державної екологічної інспекції України на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки у поновленні на роботі з 15.11.2019 року по 09.12.2020 року.
Колегія суддів  погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 124 Конституції України встановлено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.
Відповідно до частини 2  статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Згідно з частиною  2  статті 14 КАС України, невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Відповідно до статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Пунктом 3 ч.1 ст. 371 КАС України визначено, що негайно виконуються рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби.
Приписами статті 235 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) обумовлено, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.
За правилами частини другої статті 235 зазначеного Кодексу при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.
Статтею 236 КЗпП України установлено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.          
При цьому, відповідно до п.34 постанови Пленум Верховного Суду України від 06.11.1992 № 9 “Про практику розгляду судами трудових спорів” рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.
З аналізу приписів статті 236 КЗпП України слідує, що виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі-проводиться незалежно від вини роботодавця в цій затримці. Закон пов`язує цю виплату виключно із фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі.
При цьому для вирішення питання про наявність підстав для стягнення середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі на підставі статті 236 КЗпП України суду потрібно встановити: чи мала місце затримка виконання такого рішення, у разі наявності затримки виконання рішення - встановити період затримки, який необхідно рахувати від наступного дня після постановлення рішення про поновлення на роботі до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі, та, відповідно, провести розрахунок належних до стягнення сум за встановлений період.
Наведена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду, зокрема від 19 грудня 2019 року у справі №2а-7683/12/1370, від 25 вересня 2019 року у справі №813/4668/16, від 27 червня 2019 року у справі №821 /1678/16, від 05.03.2020 у справі № 280/360/19, від 19.04.2021 у справі № 826/11861/17.
Згідно з ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 11.04.2019 року по справі №520/63/19 зокрема поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника Державної екологічної інспекції у Полтавській області — Головного державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Полтавській області.
14.11.2019 року відповідачем було видано наказ №371-о “Про поновлення ОСОБА_1 ”.
При цьому, 14.11.2019 року Державною екологічною інспекцією України видано наказ №372-о “Про звільнення ОСОБА_1 ”.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 19.10.2020 року по справі №520/1653/2020, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 30.03.2021 року, визнано протиправним та скасовано наказ Державної екологічної інспекції України від 14.11.2019 року №371-о “Про поновлення ОСОБА_1 ”. Визнано протиправним та скасовано наказ Державної екологічної інспекції України від 14.11.2019 року №372-о “Про звільнення ОСОБА_1 ”.
Згідно постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 30.03.2021 року по справі № 520/1653/2020 судом встановлено, що наказ Державної екологічної інспекції  України від 14.11.2019 року № 371-0 «Про поновлення ОСОБА_1 » та наказ Державної екологічної інспекції України від 14.11.2019 року № 372-0 «Про звільнення ОСОБА_1 », які прийняті відповідачем після того, як до Державного реєстру внесений запис про припинення Державної екологічної інспекції  у Полтавській області, не посвідчують факт виконання судового рішення у справі № 520/63/19.
У відповідності до приписів ч. 4 ст. 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 19.10.2020 року та постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 30.03.2021 року по справі №520/1653/2020, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Таким чином, рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.04.2019 р. по справі №520/63/19 станом на 09.12.2020 не виконано в частині поновлення позивача на посаді.
При цьому, позивач звернувся до суду з цим позовом 11.12.2020 року та згідно змісту позовних вимог просив стягнути з Державної екологічної інспекції України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки у поновленні на роботі з 15.11.2019 р. по 09.12.2020 р. у сумі 225107,52 грн.
Колегія суддів зазначає, що правовими нормами КЗпП України передбачено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.
Отже, з дня ухвалення рішення про поновлення позивача на роботі у відповідача виник обов`язок щодо його виконання.
Колегія суддів зазначає, що рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.
Натомість, станом на час звернення ОСОБА_1 з цим позовом до суду та станом на день ухвалення рішення судом першої інстанції у цій справі відповідачем фактично не виконано рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.04.2019 року по справі №520/63/19 в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника Державної екологічної інспекції у Полтавській області — Головного державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Полтавській області. На момент розгляду цієї справи по суті і винесення судом першої інстанції вищевказане судове рішення у справі №520/63/19 набрало законної сили, та не було скасовано у визначеному законодавством порядку, а отже була обов`язковою до виконання в повному обсязі на всій території України.
Європейський суд з прав людини у своїй практиці, зокрема, у пунктах 46, 48, 51, 53, 54 рішення від 15 жовтня 2009 року у справі “Юрій Миколайович Іванов проти України” (заява № 40450/04) зазначив, що від особи, яка домоглася винесення остаточного судового рішення проти держави, не можна вимагати ініціювання окремого провадження з його примусового виконання. Відповідний державний орган, який було належним чином поінформовано про таке судове рішення, повинен вжити всіх необхідних заходів для його дотримання або передати його іншому компетентному органу для виконання. Заявникові не можна дорікати за неподання до державної виконавчої служби заяви чи виконавчого листа для відкриття виконавчого провадження. Право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок. Відповідно необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції. Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.
Відповідно до ч.2 ст. 8 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а стаття 17 Закону України “Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини” передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
На підставі наведеного колегія суддів підтримує висновки суду першої інстанції про те, що відповідач допустив протиправну затримку виконання судового рішення та в такий спосіб порушив правопорядок і охоронювані КЗпП України права позивача, а тому права позивача повинні бути відновлені у передбачений статтею 236 КЗпП України спосіб - шляхом стягнення на його користь середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення.
Вказаний висновок відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 22.07.2020 у справі № 807/909/16.
Враховуючи викладене та те, що в даному випадку, відповідачем  у справі не заперечується, що Державною екологічної інспекції України на виконання рішення у справі № 520/63/19, позивача не поновлено на посаді, з метою захисту позивача від триваючого порушення його трудових прав, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість стягнення з Державної екологічної інспекції України на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки у поновленні на роботі з 15.11.2019 року по 09.12.2020 року.
Посилання відповідача на передчасність стягнення на користь позивача середнього заробітку за час затримки у поновленні на роботі за період з 15.11.2019 по 09.12.2020, з огляду на те, що позивач не поновлений на посаді на час розгляду цієї справи, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки такі доводи не є законодавчо обумовленими підставами для звільнення суб`єкта владних повноважень від обов`язку виплатити передбаченого статтею 236 Кодексу законів про працю України незаконно звільненому працівникові середнього заробітку за весь час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі. В даному випадку саме бездіяльність відповідача по відношенню до позивача щодо його не законного звільнення, привело до порушення прав ОСОБА_1 , що є логічним продовженням їх захисту від безпідставного невиконання судового рішення.
При цьому, колегія суддів враховує, що апеляційна скарга не містить обґрунтувань щодо неправильності розрахунку середнього заробітку за час затримки у поновленні на роботі.
Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.
Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що при прийнятті рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.06.2021 року у справі №520/17863/2020 суд дійшов правильних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених підстав, висновків суду не спростовують.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної екологічної інспекції України  залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.06.2021 по справі №520/17863/2020  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 	(підпис)	Я.М. Макаренко	
Судді	(підпис)  (підпис) 	В.А. Калиновський    О.М. Мінаєва   	
Повний текст постанови складено  11.02.2022 року