ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2022 р. 	Справа № 480/4681/21	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Русанової В.Б.,
Суддів: Перцової Т.С. ,  Жигилія С.П. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 16.08.2021 (головуючий суддя І інстанції: М.М. Шаповал)  по справі № 480/4681/21
за позовом      ОСОБА_1  
до         Головного управління ДПС у Сумській області                       
про скасування вимоги,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом, в якому просив:
- скасувати вимогу ГУ ДПС у Сумській області від 25.02.2021 № Ф-4251-17 про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску.
В обґрунтування позову зазначив, що він є особою з інвалідністю, а тому звільнений від сплати єдиного соціального внеску, проте податковим органом протиправно визначено податкові зобов`язання з його сплати, що свідчить про незаконність вимоги від 25.02.2021. 
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 16.08.2021 у задоволенні позову відмовлено.
Позивач, не погодившись із рішенням суду, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, неповне з`ясування судом обставин справи, що призвело до неправильного висновку, просило скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити позов.
В обґрунтування зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що Законом України «Про  збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» ОСОБА_1 як особу з інвалідністю звільнено від сплати ЄСВ, тому оскаржувана вимога прийнята відповідачем не в спосіб та не в межах, встановлених податковим законодавством.
Головне управління ДПС в Сумській області (далі - відповідач) надало відзив на апеляційну скаргу, в якому, наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.
Вказує, що борг у оскаржуваній вимозі визначений станом на 31.01.2021, тоді як статус особи з інвалідністю позивачем отримано у лютому 2021 р., тобто пізніше в часі, а отже вказані обставини не звільняють ОСОБА_1 від сплати ЄСВ за попередній період.
Відповідно до ч. 1 ст. 308, п.3 ч.1 ст.311 КАС України справа розглянута в межах доводів апеляційної скарги, в порядку письмового провадження.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 з 12.03.2008 по 12.05.2021 був зареєстрований як фізична особа-підприємець та з 01.01.2012 перебував на спрощеній системі оподаткування, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб – підприємців та громадських формувань (а.с. 35-37).
23.02.2021 позивачу встановлена ІІ група інвалідності та призначено пенсію по інвалідності,  що підтверджується довідкою до акту огляду МСЕК серії 12 ААБ № 762487, довідкою ГУ ПФ України в Сумській області від 12.05.2021 (а.с. 4-5). 
В інтегрованій картці платника податків станом на 28.01.2021 за позивачем рахувалась сума боргу по єдиному внеску на загальну суму 55 464,76 грн по періодах: III - IV квартали 2013 року - 2412,70 гривень; 2014 рік - 5071,80 гривень; 2015 рік - 5293,88 гривень; 2016 рік - 3797,64 гривень; 2017 рік - 8448,00 гривень; 2018 рік - 9828,72 гривень; 2019 рік - 11016,72 гривень; 2020 рік - 9595,30 гривень, з яких ОСОБА_1 сплачено лише 21 660,56 грн (а.с. 38-51).
З огляду на те, що сплата позивачем єдиного внеску здійснювалася з порушенням норм чинного законодавства не в повному обсязі, та не регулярно, суми платежів зараховувалися в рахунок погашення недоїмки в порядку календарної черговості.
25.02.2021 ГУ ДПС у Сумській області сформовано вимогу про сплату боргу № Ф-4251-17, якою позивача зобов`язано сплатити недоїмку зі сплати єдиного внеску в розмірі 36 174,05 грн (а.с. 10).
Не погодившись з вимогою про сплату боргу, позивач звернувся за захистом своїх прав до суду.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем у визначені законом строки єдиний внесок не сплачено, що свідчить про правомірність оскаржуваної вимоги.
Надаючи оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядку їх адміністрування, платників податків та зборів, їх прав та обов`язків, компетенції контролюючих органів, повноважень і обов`язків їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальності за порушення податкового законодавства, правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначають Податковий кодекс України та Закон України № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон № 2464-VI).
Відповідно до п.п 14.1.226 п. 14.1 ст. 14 ПК України самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою-підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності.
Підпункт 14.1.195 п. 14.1 ст. 14 ПК України дає визначення поняттю «працівник» - це фізична особа, яка безпосередньо власною працею виконує трудову функцію згідно з укладеним з роботодавцем трудовим договором (контрактом) відповідно до закону.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону № 2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
За змістом ст. 2 Закону № 2464-VI його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.
Згідно з абз. 2 п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.
Пунктом 4 ч. 1  ст. 4 Закону № 2464-VІ  установлено, що платниками єдиного внеску є: фізичні особи-підприємці.
Частиною 2 статті 6 Закону № 2464-VІ   визначено, що платник єдиного внеску зобов`язаний, зокрема, своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок до податкового органу за основним місцем обліку платника єдиного внеску; подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Згідно ч. 4 ст. 6 Закону № 2464-VІ   у разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця така фізична особа користується правами, виконує обов`язки та несе відповідальність, що передбачені для платника єдиного внеску, в частині діяльності, яка здійснювалася нею як фізичною особою - підприємцем.
З аналізу наведеної норми вбачається, що після припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця така фізична особа зобов`язана сплатити нараховані їй або нею єдиний соціальний внесок.
Частина 4 ст. 4 Закону № 2464-VІ   визначає перелік осіб, які звільняються від сплати за себе єдиного внеску, зокрема такими є особи, зазначені у пунктах 4 та 5-1 частини першої цієї статті, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом. Платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею. У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.
Частиною 4 ст. 8 Закону № 2464-VІ   визначено, що порядок нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску визначається цим Законом, в частині адміністрування - Податковим кодексом України, та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.
Порядок стягнення заборгованості з платників єдиного внеску, формування, оформлення та надсилання вимоги про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску передбачений розділом VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства доходів і зборів України від 20.04.2015 за № 449, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 07.05.2015 за № 508/26953 (Інструкція № 449).
В силу п.п. 1 - 3 Розділу VI Інструкції № 449, до платників, які не виконали визначені Законом обов`язки щодо нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, застосовуються заходи впливу та стягнення. У разі виявлення платником своєчасно не нарахованих сум єдиного внеску такі платники зобов`язані самостійно обчислити ці внески, відобразити у звітності, що подається платником до органів доходів і зборів, та сплатити їх. До такого платника застосовуються штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VII цієї Інструкції. В разі виявлення органом доходів і зборів своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий орган доходів і зборів обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VII   цієї Інструкції.
Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена в строки, встановлені Законом, обчислена органами доходів і зборів у випадках, передбачених Законом, є недоїмкою.
Органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо: дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів; платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску; платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.
У випадку, передбаченому абз. 2 п. 3 Інструкції № 449, вимога про сплату боргу (недоїмки) приймається відповідним органом доходів і зборів протягом 10 робочих днів з дня, що настає за днем вручення платнику акта перевірки, а за наявності заперечень платника єдиного внеску до акта перевірки приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки.
Частиною 4 п.1 Розділу ІІ Інструкції № 449 визначено, що фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу.
Судом встановлено, що підставою для прийняття податкової вимоги слугувала наявність в інформаційній системі органу доходів і зборів інформації про наявність заборгованості у ОСОБА_1 зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.10.2013 по 31.01.2021 у сумі 36 174,05 гривень.
Скаржник як в суді першої, так і в суді апеляційної інстанції зазначає, що він звільнений від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування як особа з інвалідністю.
Разом з тим, колегія суддів зазначає, що заборгованість, по якій сформовано вимогу,  виникла за період з 01.10.2013 по 31.01.2021, тоді як статус інваліда позивачем отримано 23.02.2021, тобто пізніше в часі.
Зазначені обставини не звільняють ОСОБА_1 від обов`язку сплати єдиного внеску, заборгованість по якому виникла до отримання ним інвалідності. 
Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Проте, сплата єдиного внеску на  загальнообов`язкове державне соціальне страхування є обов`язком застрахованої особи відповідно до 1 Закону № 2464-VІ , а не відповідальністю. 
Отже, звільнення від обов`язку сплати єдиного внеску  виникає у платника лише з часу набуття , зокрема, статусу особи з інвалідністю. 
Інших підстав, визначених ч. 4 ст. 4 Закону № 2464-VІ які б звільняли позивача від сплати єдиного внеску судом не встановлено.
Колегія суддів зазначає, що наявність у позивача боргу по сплаті єдиного соціального внеску повністю підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, зокрема, інтегрованою карткою платника податків фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 .
Натомість, доводи апелянта про те, що він звільнений від сплати єдиного внеску ґрунтуються на невірному тлумаченні норм Закону № 2464-VІ.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що вимога від 25.02.2021 № Ф-4251-17 прийнята податковим органом за наявності для цього підстав, у межах повноважень та у законний спосіб, тому підстави для визнання її протиправною та  скасування відсутні.
Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.
Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 325  Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення  Сумського окружного адміністративного суду від 16.08.2021 по справі № 480/4681/21 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		В.Б. Русанова 	
Судді	   	Т.С. Перцова    С.П. Жигилій