ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/20992/19                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Балась Т.П.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  19 січня 2022 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді-доповідача                    Глущенко Я.Б., 
суддів                                                            Пилипенко О.Є., Черпіцької Л.Т., 
секретаря                                                  Строяновської О.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Служби безпеки України про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язати вчинити дії, стягнення моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 серпня 2021 року, -

У С Т А Н О В И В:
У липні 2020 року ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулася у суд з позовом до Служби безпеки України (далі - відповідач), у якому просить:
- визнати протиправною бездіяльність щодо відмови в записі на особистий прийом до начальника Головного управління по боротьбі з корупцією та організованою злочинністю Центрального управління Служби безпеки України.
- зобов`язати відповідача записати позивача на особистий прийом до начальника Головного управління по боротьбі з корупцією та організованою злочинністю Центрального управління Служби безпеки України, завчасно повідомити її в письмовій формі про визначені день і час особистого прийому;
- стягнути з відповідача на користь позивача заподіяну протиправною бездіяльністю моральну шкоду в розмірі 50000,00 грн.
На обґрунтування позовних вимог зазначає, що неодноразово зверталась із заявами від 06 лютого 2019 року, 20 лютого 2019 року, 11 червня 2019 року та 15 липня 2019 року до Служби безпеки України, в структурі якого діє Головне управління по боротьбі з корупцією та організованою злочинністю Центрального управління Служби безпеки України, щодо очевидних, на думку позивача, ознак корупційної діяльності - протиправного впливу депутатки ОСОБА_2 на правоохоронні органи, бездіяльності місцевої поліції та покривання вказаної бездіяльності вищестоящим управлінням поліції та місцевою прокуратурою.
Проте в особистому прийомі до голови Служби безпеки України Грицака В.С. та до начальника Головного управління по боротьбі з корупцією та організованою злочинністю Центрального управління Служби безпеки України Баканова І.Г. їй відмовлено. 
Також позивач зазначає, що такою бездіяльністю відповідача їй спричинено моральної шкоди.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 серпня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись із рішенням суду, позивач подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на те, що рішення місцевого суду є формальним, упередженим та необґрунтованим, просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.
На обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що судом не надано правової оцінки її доводам, викладеним у позовній заяві. 
Відзиву на апеляційну скаргу не подано.
Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі пункта 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів уважає, що апеляційну скаргу потрібно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, з таких підстав.
Судом установлено, що ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .
З 2017 року позивач неодноразово зверталась із заявами до голови Служби безпеки України, заступника СБУ,   начальника Головного управління по боротьбі з корупцією та організованою злочинністю Центрального управління СБУ та Управління СБУ в Івано-Франківській області з приводу:
- проникнення до її житлового приміщення невстановлених осіб та крадіжки документів;
- пошкодження належного їй майна;
- упередженого ставлення до неї посадових осіб ГУ Національної поліції в Івано-Франківській області; 
- наявності в діях посадових осіб, правоохоронних органів та депутатки органу місцевого самоуправління ознак корупційної діяльності та організованої злочинності;
- запису на прийом до керівництва СБУ.
Листами-відповідями від 06 лютого 2019 року № 3/3-Л-14/115 та від 25 червня 2019 року № 3/3-Л-103/115 відповідач відмовив у прийомі керівництвом СБУ з огляду на положення пунктів 8, 11 Порядка проведення особистого прийому громадян у Службі безпеки України, а саме - відсутності підстав для проведення такого прийому.
У відповідь на заяви ОСОБА_1 СБУ в Івано-Франківській області листами від 07 грудня 2018 року, від 07 травня 2019 року, від 05 квітня 2017 року, від 03 серпня 2017 року, від 03 серпня 2017 року, від 08 травня 2018 року, від 07 грудня 2018 року, від 14 січня 2019 року, 06 лютого 2019 року, 25 червня 2019 року, 03 липня 2019 року повідомило про відсутність обставин, які б указували на наявність ознак кримінальних правопорушень, здійснення досудового розслідування яких віднесено до компетенції слідчих органів СБУ, та питань, вирішення яких відноситься до повноважень органів СБУ. 
Листом від 29 липня 2019 року Головне управління по боротьбі з корупцією та організованою злочинністю Центрального управління СБУ повідомило позивача, що здійснення досудового розслідування кримінальних правопорушень, вчинених працівником правоохоронного органу, віднесено до повноважень Державного бюро розслідувань, а також про те, що підстави для проведення керівництвом СБУ особистого прийому відсутні.
Уважаючи бездіяльність відповідача, яка полягає у відмові щодо запису її на особистий прийом до керівництва СБУ, протиправною, позивач звернулася до суду з цим позовом.
Відмовляючи в задоволенні позову, місцевий суд виходив з того, що відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів приходить до наступного.
Приписами частини 2 статті 19 Конституції України  встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
Положеннями статті 40 Конституції України визначено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.
Закон України «Про звернення громадян» від 02 жовтня 1996 року №393/96-ВР  (далі - Закон №393/96-ВР) регулює питання практичної реалізації громадянами України наданого їм   Конституцією України   права вносити в органи державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів.  Закон  забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення.
Відповідно до статті 1 Закону № 393/96-ВР громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.
За змістом статті 3 Закону України №393/96-ВР, під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.
Пропозиція (зауваження) - звернення громадян, де висловлюються порада, рекомендація щодо діяльності органів державної влади і місцевого самоврядування, депутатів усіх рівнів, посадових осіб, а також висловлюються думки щодо врегулювання суспільних відносин та умов життя громадян, вдосконалення правової основи державного і громадського життя, соціально-культурної та інших сфер діяльності держави і суспільства.
Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.
Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб.
Звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об`єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань (частина перша     статті 5 Закону №393/96-ВР).
Приписами  статті 18 Закону №393/96-ВР  встановлено, що громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право, зокрема, на одержання письмової відповіді про результати розгляду заяви чи скарги, що кореспондує встановленому у статті 19 даного           Закону           обов`язку державного органу письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що кожен з громадян має гарантоване право звернутись до уповноваженого органу із проханням сприяти реалізації закріплених           Конституцією           та чинним законодавством його прав та інтересів, а орган, до якого він звернувся зобов`язаний об`єктивно, всебічно і вчасно перевірити доводи скарги, невідкладно вжити заходів щодо відновлення порушених прав, виявити та усунути причини та умови, які сприяли порушенням, надати мотивовану відповідь та повідомити особу про наслідки розгляду.
Подібна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 30 вересня 2019 року в справі К/9901/55029/18.
Положеннями статей 1, 2 Закону України «Про Службу безпеки України» встановлено, що Служба безпеки України - державний орган спеціального призначення з правоохоронними функціями, який забезпечує державну безпеку України, на який в межах визначеної законодавством компетенції покладається захист державного суверенітету, конституційного ладу, територіальної цілісності, економічного, науково-технічного і оборонного потенціалу України, законних інтересів держави та прав громадян від розвідувально-підривної діяльності іноземних спеціальних служб, посягань з боку окремих організацій, груп та осіб, а також забезпечення охорони державної таємниці.
До завдань Служби безпеки України також входить попередження, виявлення, припинення та розкриття злочинів проти миру і безпеки людства, тероризму, корупції та організованої злочинної діяльності у сфері управління і економіки та інших протиправних дій, які безпосередньо створюють загрозу життєво важливим інтересам України (стаття 2).
Підслідність кримінальних правопорушень та злочинів органам досудового розслідування визначено статтею 216 Кримінального процесуального кодексу України (далі -КПК України).
Так, частиною другою статті 216 КПК України передбачено, що досудове розслідування злочину, передбаченого статтею 185 (крадіжка) Кримінального кодексу України, здійснюють слідчі органи Національної поліції.
Розслідування корупційних злочинів, вчинених, у тому числі, працівниками правоохоронних органів, віднесено до підслідності слідчих органів Державного бюро розслідувань (частина четверта статті 216 КПК України) та Детективів Національного антикорупційного бюро України (частина п`ята статті 216 КПК України).
Окрім цього, спецпідрозділи СБУ з 1 кварталу 2015 року виключені з переліку спеціально уповноважених суб`єктів у сфері запобігання та протидії корупції внаслідок набрання чинності Законом України "Про запобігання корупції".
Також Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо забезпечення діяльності Національного антикорупційного бюро України та Національного агентства з питань запобігання корупції" від 12.02.2015 № 198-VIII внесено зміни до статті 255 Кодексу України про адміністративні правопорушення, якими, серед іншого, СБУ позбавлено повноважень складати протоколи про адміністративні корупційні правопорушення.
Розслідування кримінальних правопорушень, передбачених статтею 185 (крадіжка) Кримінального кодексу України, відповідно до частини 1 статті 216 КПК України, віднесено до повноважень слідчих органів внутрішніх справ, відтак заяви позивача з цього приводу правомірно були направлені до ГУ Національної поліції в Івано-Франківській області, за належністю, про що листами від 03.08.2017 № 60/Л-302/7/16-8224 та від 06.02.2019 № 3/3-Л14/115 повідомлено позивача.
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду, що вирішення питань корупційної діяльності посадової сособи, як і здійснення досудового розслідування злочинів, передбачених статтею 185 (крадіжка) Кримінального кодексу України, знаходиться поза межами компетенції СБУ, а проведення перевірок щодо дотримання законодавства України щодо запобігання корупції віднесено до компетенції Національного агентства з питань запобігання корупції, отже, відповідачем ужито всіх передбачених законодавством України заходів з метою забезпечення повного, всебічного та об`єктивного розгляду звернень ОСОБА_1 та забезпечення її прав.
Щодо позовних вимог про визнання протиправною бездіяльність СБУ, яка полягає у відмові щодо запису позивача на особистий прийом до керівництва СБУ, суд зазначає наступне.
Згідно з частиною 3 статті 7 Закону України «Про звернення громадян» якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями, незалежно від форм власності, об`єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п`яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз`ясненнями.
Поряд з тим не розглядаються повторні звернення одним і тим же органом від одного і того ж громадянина з одного і того ж питання, якщо перше вирішено по суті. Рішення про припинення розгляду такого звернення приймає керівник органу, про що повідомляється особі, яка подала звернення (частини друга та третя статті 8 Закону України «Про звернення громадян»).
Відповідно до пункта 8 Порядка № 521 у зверненні щодо прийому зазначаються зміст порушеного питання, якими іншими, крім СБУ, державними органами чи їх посадовими особами, підрозділами Центрального управління, органами, закладами, установами СБУ воно раніше розглядалося і яке було прийнято рішення. До звернення можуть додаватися документи, інші матеріали для його обґрунтування.
Якщо під час запису на прийом з`ясується, що питання, з яким звертається громадянин, не належить до компетенції СБУ, уповноважений співробітник Приймальної СБУ пояснює громадянину, до якого органу державної влади або місцевого самоврядування, підприємства, організації або установи йому належить звернутися, і, якщо це можливо, допомагає в цьому (повідомляє адресу, номери контактних телефонів, інших засобів зв`язку тощо) (пункт 10 Порядку № 521).
У прийомі керівництвом СБУ відмовляється при повторному зверненні одного й того самого громадянина з питання, що вже надавалося ним до СБУ для розгляду та опрацювання й було вирішено по суті (пункт 11 Порядку № 521).
Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 , починаючи з 2017 року неодноразово зверталася до УСБУ в Івано-Франківській області, ГУ БКОЗ, Головної інспекції ЦУ СБУ із зверненнями та заявами щодо вирішення питання стосовно крадіжки у належному їй житловому приміщенні, наявності "у діях посадових осіб, правоохоронних органів, та депутатки органу місцевого самоуправління - ознак корупційної діяльності" та з проханнями записати її з цих приводів на особистий прийом до керівництва СБУ.
Із змісту вказаних заяв та звернень не вбачається обставин, які могли б указувати на наявність ознак кримінальних правопорушень, здійснення досудового розслідування яких віднесено до компетенції слідчих органів СБУ (частина 2 статті 216 КПК України), а також не викладено питань, вирішення яких віднесено до повноважень органів СБУ (стаття 2 Закону України «Про Службу безпеки України»).
Водночас позивачем не зазначено про жодне діяння або рішення співробітників СБУ, які вчинено з порушенням вимог чинного законодавства України та потребували б особистої перевірки керівництвом СБУ, про що їй неодноразово надавались відповідні роз`яснення. Вирішення порушених ОСОБА_1 питань належить до компетенції органів прокуратури, Національної поліції та/або Національного агентства з питань запобігання корупції.
Щодо позовної вимоги про стягнення   з відповідача моральної шкоди колегія суддів зазначає, що ця вимога є похідною від основних, тому задоволенню не підлягає.
З огляду на наведене, колегія суддів погоджується з висновками місцевого суду про безпідставність позовних вимог.
Доводи апеляційної скарги наведеного не спростовують.
Відповідно до  статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України  рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.    Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до пункта 1 частини 1 статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України  за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Приписи  статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України  визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції судове рішення ухвалено з дотриманням норм процесуального права і підстави для його скасування відсутні.
Керуючись статтями 33, 34, 243, 311, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 серпня 2021  року  залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя                                                            Я.Б. Глущенко

Судді                                                                                 О.Є. Пилипенко

                                                                                          Л.Т. Черпіцька