ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2022 року

м. Харків

справа № 642/646/21

провадження № 22-ц/818/756/22

Харківський апеляційний суд у складі:
Головуючого: Маміної О.В.,
суддів: Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю. 

учасники справи:
позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,
відповідач — ОСОБА_1  

розглянувши у порядку ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи в приміщенні суду в м. Харкові цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до  ОСОБА_1   про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 10 червня 2021 року  у складі судді Пашнєва В.Г., - 
в с т а н о в и в:

04 лютого 2021 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк», Банк) звернулося до суду з позовом до   ОСОБА_1 , в якому просило стягнути заборгованість за кредитним договором в розмірі 44 596 грн. 25 коп.
Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 10 червня 2021 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 18.05.2011 за тілом кредиту в розмірі 35842,84 грн. та судовий збір у сумі 1824,40 грн.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог - скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» відмовити.
В обґрунтування посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповноту з`ясування обставин, що мають значення для справи. 
Вважає, що судом першої інстанції необґрунтовано взято до уваги розрахунки надані Банком, посилається на недоведеність факту укладення між сторонами кредитного договору, відсутність належних та допустимих доказів погодження між сторонами умов кредитування.
Відзиву на апеляційну скаргу не надано.
12.10.2021 представником АК КБ «ПриватБанк» - Полфьоровою Я. В. надано до суду апеляційної інстанції письмові пояснення, в яких вона зазначає, що оскільки Банк надав ОСОБА_1 кошти шляхом встановлення кредитного ліміту, таким чином між сторонами було укладено договір, який ніким не оспорений, а отже є всі законні підстави для стягнення заборгованості. Також, ОСОБА_1 , підписавши анкету-заяву, висловила своє бажання отримати кредит та погодилась з умовами надання кредитних коштів. Відповідно до вказаної заяви-анкеті ОСОБА_1 було відкрито рахунок, встановлено кредитний ліміт та видана кредитна картка. Картка неодноразово перевипускалася, остання картка видана строком дії до останнього дня 01/24. Також в матеріалах справи міститься виписка по рахунку, з якої вбачається, що відповідач активно користувався кредитними коштами, що також свідчить про згоду з умовами кредитування. Доказів належного виконання відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором матеріали справи не містять. Зазначає, що виконання позичальником умов кредитного договору засвідчує його волю до настання відповідних правових наслідків передбачених кредитним договором. Як доказ підтвердження факту виконання умов кредитного договору та здійснення погашення заборгованості може слугувати розрахунок заборгованості, виписка по рахунку. У виписці по картковому рахунку чітко прослідковується, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт та вбачається, що відповідач користувалася грошима, отримувала кошти через банкомат, а отже й отримала кредитну картку “Універсальна”, оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. З розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів чітко вбачається, що відповідач частково сплачувала заборгованість за договором.
Відтак вважає, що належним доказом встановлення кредитного ліміту, і як наслідок його використання відповідачем шляхом зняття коштів з карткового рахунку, є виписка по картковому рахунку. ОСОБА_1 активно користувалась наданими кредитними коштами, і жодного разу не зверталась до Банку з претензією з будь-якого питання. Так, згідно виписки по рахунку та розрахунку заборгованості, що є консолідованою інформацією руху коштів по картковому рахунку ОСОБА_1 здійснювала користування кредитними коштами, а саме зняття в банкоматі, оплата в торгових точках та частково погашала заборгованість.
Вказує, що відповідачем не спростовано надані Банком докази видачі та користування кредитними коштами. 
Відповідно до частин 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
       Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
       У разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.
З апеляційної скарги убачається, що рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 10 червня 2021 року оскаржується апелянтом в частині задоволених позовних вимог.
В іншій частині рішення суду учасниками справи не оскаржується та судом апеляційної інстанції не переглядається.
       Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.
       Частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції прийшов до висновку про стягнення отриманого та непогашеного тіла кредиту в розмірі 35842,84 грн., а в решті вимог позову відмовив через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по сплаті процентів позивачу, оскільки сторони не обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами. 
       Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам закону та фактичним обставинам справи відповідає не в повній мірі.
Так, звертаючись до суду з позовом, Банк, як на підставу своїх вимог, посилався на те, що в порушення умов договору №б/н від 18.05.2011 року та положень ст. ст. 509, 526 ЦК України, відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконує та станом на 14.12.2020 року має заборгованість у загальному розмірі 4596,25 грн..,
з яких: 35842,84 грн. - заборгованість за тілом кредиту; в т.ч.: 0,00 грн. - заборгованість за поточним тілом кредиту; 35842,84 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 8753,41 грн. - заборгованість за простроченими відсотками.
Судовим розглядом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 18.05.2011  відповідач ОСОБА_1 заповнила та підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, в якій зазначено, що вказана заява разом із пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між відповідачем та банком договір про надання банківських послуг (а.с.10).
На підтвердження погодження умов договору АТ КБ «Приватбанк» надано до матеріалів справи розрахунок заборгованості, копію анкети-заяви відповідача, виписку по рахунку, Довідки банку, витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку та Тарифи обслуговування карткових рахунків, копію паспорта відповідача (а.с.4-36, 46-54).
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статі 1048 ЦК України).
Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Виходячи з наведених норм чинного законодавства, договір, в тому числі і кредитний, може бути укладений шляхом приєднання до запропонованих умов однією із стороні оформлений у формулярах або інших стандартних формах.
У разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
У даній справі в анкеті-заяві відповідача ОСОБА_1 від 18.05.2011 року, яка надана позивачем, зазначено, що заявник погоджується з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами банку. 
При укладаннi договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договiр, умови якого встановленi однiєю iз сторiн у формулярах або iнших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цiлому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
На підтвердження факту укладення кредитного договору та наявність не виконаних кредитних зобов`язань, під час звернення до суду, Банком надані такі докази: копія кредитного договору; розрахунок заборгованості; виписка по рахунку, Довідки банку, копія паспорта відповідача, за яким був оформлений кредитний договір.
       На підставі поданої Заяви, що разом з Умовами та Правилами зі зразками підписів та відбитком печатки, Тарифами, що розташовані на офіційному сайті Банку (www.privatbank.ua) складають Договір про надання банківських послуг Відповідачу було відкрито картковий рахунок, ключем до карткового рахунку є пластикова Картка, яку остання отримала та мобільний телефон, який вказала відповідач в Заяві.
       Доказом встановлення кредитного ліміту та його зміни, отримання карток відповідачем є Довідки банку та виписка по рахунку.
       Виконання позичальником умов кредитного договору засвідчує його волю до настання відповідних правових наслідків передбачених кредитним договором. Як доказ підтвердження факту виконання умов кредитного договору та здійснення погашення заборгованості Банком надано розрахунок заборгованості та виписку по особовому рахунку.
Також встановлено, та убачається з виписки по картковому рахунку, яка надана банком, що ОСОБА_1 було встановлено кредитний ліміт, та відповідач користувався грошовими коштами Банку, отримував кошти через банкомат, розплачувався в торговельних мережах, а отже й отримав кредитну картку “Універсальна”, оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки.
Колегія суддів вважає, що виписка по картковому рахунку, розрахунок заборгованості є належними та допустимими доказами по справі.
З розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів чітко вбачається, що відповідач сплачував заборгованість за договором.
Статтею 11 ЦК України встановлено, що права сторін виникають на підставі договорів та інших правочинів. Згідно з ст. ст. 3, 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу.
Презумпція правомірності правочину закріплена у ст. 204 ЦК України та може бути спростована насамперед нормою закону, яка містить відповідну заборону. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний відповідно до закону судом недійсним. Відповідно до ч.1 ст. 216 ЦК України не створює юридичних наслідків тільки недійсний правочин.
Оскільки ключову роль відіграє заборгованість клієнта (сума фактично отриманих коштів та нарахована плата за користування ними), а не сума стартового кредитного ліміту по карті, то належним доказом зняття коштів з карткового рахунку клієнта є виписка по особовому рахунку. 
Матеріали справи свідчать про те, що відповідач активно користувався наданими кредитними коштами, і жодного разу не звертався до Банку з претензією щодо будь-яких інших питань. Дані обставини відповідачем не спростовано. 
Кредитні правовідносини між Банком та відповідачем за кредитним договором є дійсними, про бажання їх припинити в порядку встановленому законодавством чи договором не висловлювала жодна із сторін.
Кредитна лінія є поновлювальною, тобто кредит, надається Банком клієнту в межах встановленого ліміту, який використовується повністю або частинами і поновлюється в міру погашення раніше виданого кредиту. Клієнт, використавши та погасивши заборгованість за кредитною лінією, може знову користуватися нею у межах строку дії картки.
Оскільки в анкеті-заяві позичальника від 18.05.2011 процентна ставка та інші складові кредиту не зазначені, то стягненню підлягає сума фактично отриманих та неповернутих коштів.
Так, відповідно до виписки по рахунку та розрахунку заборгованості, враховуючи принцип поновлюваності кредитної лінії, з 30.11.2018 після встановлення кредитного ліміту відповідачем всього фактично використано – 70 142,37 грн.
Також відповідно до виписки по рахунку та розрахунку заборгованості з 30.11.2018  відповідачем фактично внесено (сплачено) — 55 868,65 грн.
Тобто, фактично отримані та використані відповідачем кошти не повернуті відповідачем в добровільному порядку складають:
70 142,37 грн. – 55 868,65 грн. = 14 273,72 грн.
       Оскільки в анкеті-заяві позичальника від 18.05.2011 процентна ставка та інші складові кредиту не зазначені, фактично отримані та використані відповідачем кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, а також враховуючи вимоги ч.2 ст.530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання відповідачем обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, позивач має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати відповідачем обов`язку з повернення, зокрема, фактично отриманої суми кредитних коштів.        
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що позивачем доведений факт заборгованості відповідача за кредитним договором б/н від 18.05.2011, а доводи апеляційної скарги частково спростовують висновки суду першої інстанції.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Згідно із пунктом 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до положень статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.
З огляду на вищевикладене, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції зміні шляхом зменшення суми, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за кредитним договором № б/н від 18.05.2011 до 14 273 грн. 72 коп. та розподілу судового збору між сторонами. 
Відповідно до ч. 1, ч. 13 ст. 141, п.п. «б», «в» п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
У випадках скасування або зміни судового рішення суд апеляційної інстанції здійснює новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції; розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з розглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Враховуючи наведене, звідповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 726,40 грн ( 32 % від 2270 грн.), сплачений за розгляд справи у суді першої інстанції, а з позивача, враховуючи, що відповідач звільнена від сплати судового збору, в дохід держави 1860,88 грн (2736,60 грн х 68%)– за перегляд справи у суді апеляційної інстанції,. 
Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, п.2 ч.1 ст.374, п.п. 1,3,4 ч. 1 ст.376, 381, 382-384, 389 ЦПК України , суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  - задовольнити частково.
Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 10 червня 2021 року в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту та розподілу судового збору - змінити та викласти резолютивну частину рішення у наступній редакції.
Стягнути з  ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (Код ЄДРПОУ 14360570) заборгованість за тілом кредиту за кредитним договором № б/н від 18.05.2011 у розмірі 14 273 (чотирнадцять тисяч двісті сімдесят три) грн. 72 (сімдесят дві) коп.
В іншій частині позову в цій частині - відмовити. 
Стягнути з  ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (Код ЄДРПОУ 14360570) судовий збір, сплачений за розгляд справи у суді першої інстанції у розмірі 726 (сімсот двадцять шість) грн. 40 (сорок) коп.
Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (Код ЄДРПОУ 14360570) в дохід держави судовий збір, сплачений за перегляд справи у суді апеляційної інстанції у розмірі 1860 (одна тисяча вісімсот шістдесят) грн 88 (вісімдесят вісім) коп.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і, в силу п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, у касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий:                                                                 О.В. Маміна

Судді:                                   Н.П. Пилипчук 

О.Ю. Тичкова