Дата документу 22.02.2022 Справа № 334/5588/19

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Справа № 22-ц/807/284/22                                        Головуючий у 1-й інстанції: Турбіна Т.Ф.
Є.У.№  334/5588/19                                          Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.

ПОСТАНОВА
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2022 року                                                        м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого:         Кочеткової І.В.,
суддів:                 Кримської О.М.,
                        Дашковської А.В.,
секретар:         Рикун А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом   Акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Акціонерного Товариства «Альфа-Банк» про визнання іпотеки припиненою, виключення записів про обтяження та про заборону відчуження предмету іпотеки,
за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 09 серпня 2021 року
В С Т А Н О В И В:
У серпні 2019 року АТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», звернулося з позовом до ОСОБА_1 , третя особа ТОВ «Неоновий світ», про звернення стягнення на предмет іпотеки. Зазначав, що 07.10.2008 між Банком та ТОВ «Неоновий світ» був укладений ли договір кредиту №130/08, за умовами якого останньому було надано кредит у сумі 328 580,00 грн. зі сплатою 22,0 % річних зі строком повернення до 04.10.2013. Кредитні зобов`язання позичальника забезпечені іпотекою, предметом якої є квартира, що знаходиться в АДРЕСА_1 , про що між ОСОБА_1 як власником квартири та Банком був укладений іпотечний договір від 08.10.2008. Посилаючись на те, що позичальник умови договору не виконав, має заборгованість за кредитним у розмірі 977 747,60 грн., просив звернути стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення вказаної заборгованості.
Заперечуючи проти позову, 04.11.2019 ОСОБА_1 звернулась до суду із зустрічним позовом та просила визнати іпотеку припиненю, оскільки позичальник ТОВ «Неоновий світ» ліквідовано до звернення Банку із цим позовом до суду, про що 14.12.2018 внесено відповідний запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб 
Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя  від 09 серпня 2021 року   у задоволенні позову   АТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки   відмовлено.
Зустрічний позов ОСОБА_1 до АТ «Альфа-Банк» про визнання іпотеки припиненою, виключення записів про обтяження та про ороку відчуження предмету іпотеки задоволено.
Визнано припиненою іпотеку за іпотечним договором №130/08/1 і від 08 жовтня 2008 року, укладеним між АКБ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 посвідченим приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Туріченко О.М.. зареєстрованим в реєстрі за №2581.
Виключено з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень запис про обтяження нерухомого майна ОСОБА_1 , НОМЕР_1 , яка мешкає за адресою АДРЕСА_1 .
В апеляційній скарзі про скасування судового рішення і ухвалення нового про задоволення позову Банку і відмову у задоволенні зустрічного позову АТ «Альфа-Банк» посилається на порушення судом першої істанції норм матеріального права. Вважає, що ліквідація юридичної особи – позичальника не припиняє дії договору іпотеки, оскільки кредитні зобов`язання не виконані, борг не сплачено.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, оскільки вважає апеляційну скаргу безпідставною та не обґрунтованою, зазначила, що доводи АТ «Альфа-Банк» не спростовують правильних висновків суду першої інстанції та вже були предметом розгляду.
Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом встановлено, що 07.10.2008 Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» та Товариство з обмеженою відповідальністю «Неоновий світ» уклали договір кредиту №130/08 (а.с.8-15). 
Згідно з п. 1.1 кредитор надав боржнику грошові кошти на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання у сумі 328580 грн. зі сплатою 22,0 процентів річних, та комісій, в розмірі і порядку, визначеними тарифами на послуги по наданню кредитів, які містяться в Додатку 1 до цього Договору, що є невід`ємною складовою частиною цього Договору, та порядком погашення суми основної заборгованості згідно з графіком, що міститься в Додатку 2 до цього Договору, який є невід`ємною складовою частиною цього Договору, та з кінцевим терміном погашення заборгованості за кредитом не пізніше 04.10.2013 на умовах, визначених цим Договором.
19.04.2010 сторони уклали додаткову угоду до кредитного договору, якою внесли зміни до графіку погашення залишку кредитної заборгованості, кінцевий термін погашення заборгованості за кредитом не змінився (а.с.19,20).
У забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між АКБ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 як майновим поручителем ТОВ «Неоновий світ» був укладений іпотечний договір від 08.10. 2008. Предметом іпотеки є квартира загальною площею 41,12 кв. м , житловою площею 26,2 кв. м, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 (а.с.21-26).
Договір іпотеки посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Туріченко О.М., зареєстрований в реєстрі за №2581. Накладено заборону на відчуження нерухомого майна, зареєстровано в реєстрі за № 309.
Згідно п. 6.3 іпотечного договору, цей договір набирає чинності з моменту його нотаріального посвідчення і діє до припинення основного зобов`язання. Дія цього договору також припиняється з інших підстав, передбачених чинним законодавством України, зокрема, Законом України «Про іпотеку».
В обґрунтування вимог позову про звернення стягнення на предмет іпотеки Банком суду надано розрахунок заборгованості за кредитним договором № 130/08 від 07.10. 2008, згідно якому станом на 18.06.2019 у ТОВ «Неоновий світ» існує заборгованість в загальному розмірі 977747,60 грн. (а.с.37).
Згідно Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ТОВ «Неоновий світ» (код ЄДРПОУ 31540058) припинено 14.12.2018, номер запису : 11031720010019958 (а.с.69-74).
Крім того, судом встановлено, що письмова вимога про усунення порушень була пред`явлена ОСОБА_1 24.07.2019, після припинення діяльності ТОВ «Неоновий світ» (а.с.36).
Відмовляючи у задоволені позову АТ «Альфа-Банк» та задовольняючи зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, Банк реалізував своє право на звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом подання 02.08.2019 позову до суду з метою погашення залишку кредитної заборгованості ТОВ «Неоновий світ». У зв`язку із тим, що позичальник за кредитним договором припинив свою діяльність, а іпотекодержатель реалізував своє право щодо звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) шляхом подання позову до суду після припинення діяльності ТОВ «Неоновий світ», іпотека на підставі ст.593 ч.4 ЦК України є припиненою.
Проте, судова колегія вважає вказані висновки суду такими, що суперечать нормам права з огляду на таке.
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, частини першої статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до вимог статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Справи, що відносяться до юрисдикції господарських судів, визначено статтею 20 Господарського процесуального кодексу України.
Згідно з пунктом пункту 1 частини першої статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених закономвипадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці.
Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку, що законодавець відніс до юрисдикції господарських судів справи: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та 2) у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці.
Відповідно до частини другої статті 4 ГПК Україниправо на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням, мають юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування.
Згідно зі статтею 45 ГПК України сторонами в судовому процесі – позивачами і відповідачами – можуть бути особи, зазначені в статті 4 цього Кодексу, у тому числі й фізичні особи, які не є підприємцями. Випадки, коли справи у спорах, стороною яких є фізична особа, що не є підприємцем, підвідомчі господарському суду, визначені статтею 20 ГПК України.
Отже, до юрисдикції господарських судів належать справи у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, якщо сторонами цього основного зобов`язання є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці. У цьому випадку суб`єктний склад сторін правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, не має значення для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду відповідної справи.
У пункті 5.22 постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 910/9362/19 (провадження № 12-180гс19) вказано, що положення пункту 1 частини першої статті 20 ГПК України пов`язують належність до господарської юрисдикції справ у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, не з об`єднанням позовних вимог до боржника у забезпечувальному зобов`язанні з вимогами до боржника за основним зобов`язанням, а з тим, що сторонами основного зобов`язання мають бути юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці.
Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 травня 2020 року у справі № 161/6253/15 (провадження № 14-32цс20) звернула увагу, що із 15 грудня 2017 року – дати набрання чинності Законом України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів»  – спір щодо правочину, укладеного для забезпечення виконання основного зобов`язання, належить до юрисдикції господарського суду лише тоді, якщо сторонами основного зобов`язання є тільки юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці. Іншими словами, до юрисдикції господарського суду не належить, зокрема, спір щодо виконання договору, укладеного для забезпечення виконання основного зобов`язання, якщо хоча би однією стороною основного зобов`язання є фізична особа, яка не є підприємцем. Із зазначеної дати, якщо хоча б однією зі сторін основного зобов`язання є фізична особа, яка не є підприємцем, спір щодо правочину, укладеного для забезпечення виконання основного зобов`язання, розглядається за правилами цивільного судочинства незалежно від того, чи заявляє позивач одночасно вимоги до фізичної особи – сторони основного зобов`язання та до сторони (сторін) акцесорного зобов`язання, зокрема, незалежно від того, чи об`єднані позовні вимоги щодо виконання кредитного договору з вимогами щодо виконання договорів іпотеки, поруки тощо, укладених для забезпечення основного зобов`язання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 906/277/18 (провадження № 12-300гс18). Вид судочинства (цивільне чи господарське) визначається з урахуванням суб`єктного складу сторін основного зобов`язання, про що зазначено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 753/12916/15-ц (провадження № 14-409цс18).
У спірних правовідносинах сторонами основного зобов`язання (кредитного договору №130/08) були юридичні особи: Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк» та Товариство з обмеженою відповідальністю «Неоновий світ».
В забезпечення виконання вказаного основного зобов`язання між Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк»та ОСОБА_1 був укладений іпотечний договів.
У справі, яка розглядається, АТ «Альфа-Банк» як правонаступник АКБ «Укрсоцбанк» звернувся до ОСОБА_1 із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки звернулося у серпні 2019 року, тобто після набрання чинності Законом України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».
Виходячи із часу звернення АТ «Альфа – Банк» до суду із вказаним позовом, його предмету та підстав, характеру спірних правовідносин, враховуючи що спір виник щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи, справа підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.
Наведе узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду у постановах від 20 листопада 2019 року у справі № 910/9362/19 (провадження № 12-180гс19), від 05 травня 2020 року у справі № 161/6253/15 (провадження № 14-32цс20) та постановах Верховного Суду у постановах від 03 березня 2021 року у справі № 522/1792/19 від 17 березня 2021 року у справі № 161/14986/18.
Відповідно до частини першої статті 377 ЦПК України, судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. При цьому суд повинен повідомити заявникові, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ (частина перша статті 256 ЦПК України).
З врахуванням викладеного колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції порушив предметну юрисдикцію спору, помилково розглянув справу в порядку цивільного судочинства, дана справа підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, а тому рішення суду підлягає скасуванню, а провадження в справі відповідно до норм п. 1 ч. 1 ст. 255 і ч.ч. 1, 2 ст. 377 ЦПК України   слід закрити.
Керуючись ст.ст.255 ч.1, 268, 374, 377, 377, 382 ЦПК України, апеляційний суд,-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Акціонерне Товариство «Альфа-Банк» задовольнити частково. 
Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 09 серпня 2021 року у цій справі скасувати. Провадження у справі закрити.
Роз`яснити Акціонерному Товариству «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 , що розгляд їх справи віднесено до юрисдикції господарських судів та протягом десяти днів з дня отримання копії цієї постанови сторони мають право звернутися до Запорізького апеляційного суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково. 
Повний текст постанови складено 23 лютого 2022 року.
Головуючий: І.В. Кочеткова

Судді: А.В. Дашковська

       О.М. Кримська