Справа № 465/7263/21                                Головуючий у 1 інстанції: Кузь В.Я. 
Провадження № 22-ц/811/3410/21                 Доповідач в 2 інстанції: Шеремета Н.О. 
Категорія:39

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

23 грудня 2021 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого: Шеремети Н.О.
суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.
секретаря: Івасюти М.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в місті Львовіцивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 на ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 14 вересня 2021 року,-

ВСТАНОВИВ:

у вересні 2021 року ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Грисюк Олени Василівни, приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Пиця Андрія Андрійовича про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.
Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 14 вересня 2021 року позов передано за підсудністю до Шевченківського районного суду м. Києва.
Ухвалу суду оскаржила представник ОСОБА_1 – ОСОБА_2 , в апеляційній скарзі покликається на те, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, постановлена з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи. 
Апелянт стверджує, що за загальним правилом позови до юридичних осіб пред`являються до суду за їхнім місцезнаходженням, однак ст. 28 ЦПК України передбачає альтернативну підсудність у справах за позовами до стягувача про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса, які можуть пред`являтися також за місцем його виконання за вибором позивача, який має право на вибір між кількома судами, яким підсудна справа. Зазначає, що право вибору між судами, яким згідно з правилом загальної підсудності та правилом альтернативної підсудності підсудна справа, належить виключно позивачеві, який має право звернутися до суду за своїм вибором, як за місцем знаходження відповідача, так і за місцем виконання виконавчого напису нотаріуса. Вказує, що місцем виконання рішення є місце проживання, перебування, роботи боржника або місцезнаходження його майна, відтак місцем виконання виконавчого документу є не фактичне місцезнаходження приватного виконавця, а місце проживання (перебування) боржника або місцезнаходження його майна, тому місце виконання рішення та місце прийняття до виконання виконавчих документів можуть не співпадати. Вважає, що позов поданий з дотриманням правил підсудності, оскільки ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить до території Франківського району м. Львова, тому не було підстав для передачі справи за територіальною підсудністю на розгляд до Шевченківського районного суду м. Києва. Наголошує, що звернувшись з даним позовом до Франківського районного суду м. Львова, позивач використав належне йому право вибору суду за альтернативною підсудністю за місцем свого проживання. З наведених підстав просить ухвалу суду скасувати та направити справу до Франківського районного суду м. Львова для вирішення питання про відкриття провадження у справі.
Ухвалою Львівського апеляційного суду від 04 жовтня 2021 року відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 на ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 14 вересня 2021 року та ухвалено розглядати справу без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України.
Розгляд апеляційної скарги представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 на ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 14 вересня 2021 року призначено на 16 год. 30 хв. 13 грудня 2021 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Частиною 4 ст. 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.
Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Оскільки текст постанови складено 23 грудня 2021 року, то незважаючи на те, що розгляд справи призначено на 13 грудня 2021 року, датою ухвалення постанови є саме 23 грудня 2021 року.
12 жовтня 2021 року представник ОСОБА_1 – ОСОБА_2 подала заяву про залишення апеляційної скарги без розгляду, однак, враховуючи, що заява подана після постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження, колегія суддів вважає, що така не підлягає задоволенню. 
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке. 
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Передаючи справу на розгляд до Шевченківського районного суду м. Києва,суд першої інстанції виходив з того, що з постанови приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження не вбачається, що виконання оскаржуваного виконавчого напису здійснюється за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна, відтак позов повинен пред`являтися за місцезнаходженням відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», яке територіально відноситься до Шевченківського району м. Києва. 
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Право кожного на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, при вирішенні спору щодо його прав та обов`язків цивільного характеру передбачено і п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка підлягає застосуванню відповідно до ст. 9 Конституції України та ч. 4 ст. 10 ЦПК України.
У розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод термін «суд, встановлений законом» поширюється не лише на правову основу створення чи законності існування суду (складу суду), але й на положення щодо його компетенції та повноважень і на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність (рішення Європейського суду з прав людини у справах: «Сокуренко і Стригун проти України» від 20 липня 2006 року, «Лавентс проти Латвії» від 7 листопада 2002 року та «Занд проти Австрії» від 12 жовтня 1978 року).
Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суддя має перевірити належність справи до юрисдикції та підсудності суду.
Підсудність - це розподіл підвідомчих загальним судам цивільних справ між різними судами першої інстанції залежно від роду (характеру) справ, що підлягають розгляду, і від території, на яку поширюється юрисдикція того чи іншого суду.
Територіальна підсудність - це підсудність цивільної справи загальному суду в залежності від території, на яку поширюється юрисдикція даного суду.
Відповідно до ч.2 ст. 27 ЦПК України позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Стаття 28 ЦПК України передбачає випадки підсудності справ за вибором позивача.
Відповідно до ч. 12 ст. 28 ЦПК України позови до стягувача про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса можуть пред`являтися також за місцем його виконання.
Згідно з ч.16 ст. 28 ЦПК України позивач має право на вибір між кількома судами, яким згідно з цією статтею підсудна справа, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу.
Таким чином, позови до юридичних осіб про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, можуть бути пред`явлені або за місцезнаходженням юридичної особи згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань або за місцем виконання виконавчого напису нотаріуса.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншого суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.
З матеріалів справи вбачається, що 06 травня 2021 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 2886 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором Ск-453-000629/7-2008 від 11 липня 2008 року в розмірі 6 132.70 грн.
26 травня 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», яке виступає стягувачем коштів за вищезазначеним виконавчим написом приватного нотаріуса, звернулося до приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Пиця Андрія Андрійовича про примусове виконання виконавчого напису приватного нотаріуса. 
Постановою приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Пиця Андрія Андрійовича від 27 травня 2021 року відкрито виконавче провадження № 65583061 з виконання виконавчого напису №2886 від 06 травня 2021 року, вчиненого приватним нотаріусом Києво-Святошинського нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «Вердикт Капітал» заборгованості в розмірі 6782.70 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 25 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» виконавчим округом є територія Автономної Республіки Крим, області, міста Києва чи Севастополя.
Приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ (ч. 2 ст. 25 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів»).
Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі дії вчиняються державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.
Частина 2 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника – фізичної особи, за місцезнаходженням боржника – юридичної особи або за місцезнаходженням боржника.
Зважаючи на те, що постанова приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 27 травня 2020 року у виконавчому провадженні № 65583061 не оскаржувалася сторонами виконавчого провадження та не скасована, а відтак є чинною, що свідчить про те, що виконавчий напис №2886 від 06 травня 2021 року, вчинений приватним нотаріусом Києво-Святошинського нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. про стягнення з ОСОБА_1  на користь ТзОВ «Вердикт Капітал» заборгованості в розмірі 6782.70 грн. виконується у виконавчому окрузі Львівської області, територією якого є Львівська область.
З Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що місцезнаходженням відповідача є адреса: 04053, м. Київ, вул. Кудрявський узвіз, 5-Б, що територіально відноситься до юрисдикції Шевченківського районного суду м. Києва.
Обгрунтовуючи звернення з позовом саме до Франківського районного суду м. Львова апелянт покликається на те, що ОСОБА_1 скористався своїм правом на звернення до суду за альтернативною підсудністю, обравши суд, територіальна юрисдикція якого поширюється на місце виконання виконавчого напису приватного нотаріуса, а саме його місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 .
Відповідно до п. 34 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» питання про підсудність справ визначається ЦПК, зокрема: розділом II - щодо справ наказного провадження; главою 1 розділу III - щодо справ позовного провадження; розділом IV - щодо справ окремого провадження; розділами VI, VII - щодо заяв (скарг) стягувача, боржника, інших учасників виконавчого провадження, заяв (подання) державного виконавця з питань, пов`язаних з виконанням судових рішень; главами 1 і 2 розділу VII-1 - щодо заяв про оскарження рішень третейських судів та про видачу виконавчих листів на примусове виконання рішень третейських судів; главами 1 і 2 розділу VIII - щодо клопотань про визнання, звернення до виконання рішень іноземних судів; статтею 404 - щодо заяв про відновлення втраченого судового провадження; статтею 414 - щодо справ за участю іноземних осіб.
Якщо інше не встановлено ЦПК, позови пред`являються: до фізичної особи - до суду за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування; до юридичної особи - за її місцезнаходженням (стаття 109 ЦПК), яке стосовно фізичної особи визначається відповідно до положень статті 29 ЦК і статті 3 Закону України від 11 грудня 2003 року № 1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», а щодо юридичної особи - за положеннями статті 93 ЦК.
Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.
Абз. 5 ст. 3 Закону України № 1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.
Документи, до яких вносяться відомості про місце проживання, - паспорт громадянина України, тимчасове посвідчення громадянина України, посвідка на постійне проживання, посвідка на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, посвідчення особи, якій надано тимчасовий захист (абз. 8 ст. 3 Закону України № 1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»).
Оскільки в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували місце реєстрації ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 , позивачем, всупереч вимогам ч. 1 ст. 81 ЦПК України такі не надано, відтак покликання апелянта на зазначену обставину є безпідставними, а доводи апеляційної скарги необгрунтованими.
Враховуючи те, що місцезнаходженням відповідача є адреса: 04053, м. Київ, вул. Кудрявський узвіз, 5-Б, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що дана справа не підсудна Франківському районному суду м. Львова, а підсудна Шевченківському районному суду м. Києва.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, які достатньо мотивовані.
Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки оскаржувана ухвала суду постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.
Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 – залишити без задоволення.
Ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 14 вересня 2021 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення постанови.
Постанова складена 23.12.2021 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета 

Судді: О.М. Ванівський 

Р.П. Цяцяк