УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №569/11908/19 Головуючий у 1-й інст. Лєдньов Д. М. 
Категорія 39 Доповідач Миніч Т. І. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2022 року Житомирський апеляційний суд в складі:
головуючого – судді: Миніч Т.І. 
суддів:                          Трояновської Г.С., 
Павицької Т.М. 
секретаря судового засідання Кузьменко А.О.
з участю відповідача 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу  ОСОБА_1 
на рішення Богунського районного суду м.Житомира від 25 лютого 2021 року, ухвалене під головуванням судді Лєдньова Д.М.
у цивільній справі №569/11908/19 за позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
в с т а н о в и в:

У червні 2019 року ОСОБА_2 подав до Рівненського міського суду Рівненської області позов до відповідача ОСОБА_1 . Просив стягнути з відповідача на його користь грошові кошти в сумі 1365 394,13 грн., що є еквівалентом 48 000,00 доларів США. В обґрунтування поданого позову зазначав, що 12.01.2018 року між ним та відповідачем ОСОБА_1 укладено договір позики, згідно якого ОСОБА_2 як позикодавець надав, а ОСОБА_1 , що виступив позичальником, отримав грошові кошти в сумі 1365 394,13 грн., що є еквівалентом 48 000,00 доларів США, із зобов`язанням повернення до 23.01.2018 року. Позивач зауважує на ухиленні відповідача від повернення отриманої грошової суми, а тому просить стягнути вказану суму заборгованості та відшкодувати судові витрати.
Ухвалою судді Рівненського міського суду Рівненської області від 09 вересня 2019 року відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання на 14:00 год 23.10.2019 року.
Постановою Рівненського апеляційного суду від 17 грудня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено. Ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 09 вересня 2019 року скасовано, а справу направлено до Богунського районного суду м.Житомира для розгляду за визначеною підсудністю.
Рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 25 лютого 2021 року позовні вимоги задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 , заборгованість за договором позики від 12.01.2018 року в сумі 1 341 600,00 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 9416,67 грн.
У поданій апеляційній скарзі  ОСОБА_1 просить вказане рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог за безпідставністю. На думку апелянта, рішення суду першої інстанції незаконне та необґрунтоване, ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права. Зокрема вказує, що він категорично заперечує щодо укладання та підписання ним договору безпроцентної грошової позики та розписки від 12.01.2018 року. Так, в судовому засіданні суду першої інстанції 03.02.2021 у відсутності відповідача та його представника були дослідженні оригінал договору безпроцентної грошової позики та розписка від 12.01.2018 року. Однак, з невідомих причин дані документи не були долучені судом до матеріалів справи, щоб надати можливість проведення відповідної почеркознавчої експертизи. Зазначає, що в судовому засіданні його представник заявляв клопотання про проведення почеркознавчої експертизи. Однак судом не було вирішено дане клопотання. Таким чином, суд ухвалюючи оскаржуване рішення на підставі наявних у справі матеріалів, позбавив його можливості довести ті обставини, які підтверджують його заперечення щодо неукладання та непідписання ним зазначених договору позики та розписки від 12.01.2018 року. Крім того, суд без належної мотивації відмовив у його клопотанні про виклик свідків. Останні могли підтвердити його фізичну відсутність 12.01.2018 у м.Рівне, де нібито, підписувався вказаний вище договір. Твердження суду щодо фактичної наявності у розпорядженні позивача копії його картки платника податків є переконливим. Оскільки у його з позивачем існують інші провадження у судах, зокрема, справи №295/17835/19 та 295/17888/19, де він в якості відповідача подавав суду відзиви на його необгрунтовані позовні вимоги, до яких прикладав свою картку платника податків. Тобто, позивач як сторона по справі, мав доступ до його картки платника податків і міг її використовувати на власний розсуд. 
Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 12.01.2018 року укладено договір позики, за умовами якого ОСОБА_2 як позикодавець надав, а ОСОБА_1 - позичальник, отримав грошові кошти в сумі 1 365 394,13 грн. з умовою повернення позики 23.01.2018 року (3-4).
Сторони визначили еквівалент наведеної суми в іноземній валюті, що становить 48 000,00 доларів США.
Відповідно до п.3.3. договору позика вважається наданою позичальнику з моменту надання позичальником розписки.
Згідно п.3.7 договору позичальник зобов`язаний повернути суму позики в гривнях, що є еквівалентом 48 000,00 доларів США за курсом НБУ, встановленим на день повернення коштів.
В той же день сторонами складено розписку про те, що 12.01.2018 року ОСОБА_1 отримав особисто кошти в сумі 1 365 394,13 грн. (а.с.5).
Рішення суду щодо часткового стягнення заборгованості є законним та обгрунтованим. Будь-яких процесуальних порушень, які б давали підстави для переоцінки доказів, апеляційним судом не встановлено.
Так, стаття 1046 ЦК України визначає, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
У відповідності до ч. 1 ст. 1049 позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
За змістом ч. 1 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч.3 ст. 545 ЦК України наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.
Крім того, в судовому засіданні судом першої інстанції за наслідком встановлення характеру правовідносин, які виникли між сторонами, з`ясовано строк та порядок повернення отриманих відповідачем за договорами позики грошових коштів, підтверджено неналежне виконання боржником взятих на себе зобов`язань.
У відповідності до ч.2 ст. 533 ЦК України якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Судом першої інстанції вірно відхилено доводи відповідача з приводу того, що відповідний договір ним не укладався.
Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що відповідачем не спростовано належними і достатніми доказами обставини участі в укладенні договору позики, відповідність волевиявлення, пов`язаного із досягненням певних правових наслідків, внутрішньої волі такої сторони.
Так, при визначенні осіб – учасників правочину, сторони вказали їх імена та прізвища, а також реєстраційні номери облікових карток платників податків. 
Згідно виданої органом Державної податкової служби картки платника податків відносно ОСОБА_1 особа обліковується за номером НОМЕР_1 . 
Саме такий номер наведено у договорі позики, а також у виданій розписці про отримання коштів у реквізитах позичальника.
Крім того, суд вірно звернув увагу щодо фактичної наявності в розпорядженні позивача копії картки платника податків ОСОБА_1 , що підтверджує виникнення відповідних правовідносин із такою особою.
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскільки сторони погодили необхідність повернення позики в гривнях, що є еквівалентом 48 000,00 доларів США за курсом НБУ, встановленим на день повернення коштів, то необхідно стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованості за договором позики в сумі 1 341 600,00 грн. На день ухвалення рішення курс долара США по відношенню до національної валюти – гривні, становить 1 : 27,95.
Доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують та на їх правильність не впливають.
Судом апеляційної інстанції з метою перевірки доводів апеляційної скарги щодо непідписання позичальником договору позики за клопотанням останнього була призначена почеркознавча експертиза. Проте, в подальшому таке клопотання було відкликано і відповідач просив розглядати справу за наявними у ній доказами, про що заявив письмово.
Тому висновки суду першої інстанції відповідачем не спростовані.
Отже, підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення апеляційний суд не вбачає, оскільки воно постановлено судом із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.258,259,367,374,375,381-384 ЦПК України, суд, - 
п о с т а н о в и в:

    Апеляційну скаргу ОСОБА_1 
залишити без задоволення.
Рішення Богунського районного суду м.Житомира від 25 лютого 2021 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Головуючий: Судді:

Повний текст постанови складений 13.01.2022 року.