ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

22 лютого 2022 року 	м. Дніпро	справа № 340/7764/21	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - судді  Олефіренко Н.А. (доповідач),
суддів:  Білак С.В., Шальєвої В.А.,       
розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на ухвалу Кіровоградського окружного адміністративного суду від 08.11.2021 ( суддя першої інстанції Хилько Л.І.) в адміністративній справі №340/7764/21 за позовом  Військової частини НОМЕР_1  до   ОСОБА_1 про стягнення збитків,- 
ВСТАНОВИВ:
Військова частина НОМЕР_1 звернулась до Кіровоградського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до ОСОБА_1 , в якому просила стягнути з відповідача збитки в розмірі 22728,05 грн.
Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 08.11.2021 позовну заяву повернуто позивачу.
Не погоджуючись з ухвалою судді позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду. В обґрунтування апеляційної скарги позивач вказує, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, ухвалу прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
Відповідно до   ст.312 КАС України, апеляційну скаргу призначено до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Відповідачем надано відзив на апеляційну скаргу, яким підтримано висновки суду першої інстанції.
Відповідно до ч. 1   ст. 308 КАС України   суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвалу суду скасуванню, з наступних підстав.
Відповідно до п. 4 ч. 4   ст. 169 КАС України   позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не надав доказів звернення до відповідача для досудового врегулювання спору у випадках, в яких законом визначено обов`язковість досудового врегулювання, або на момент звернення позивача із позовом не сплив визначений законом строк для досудового врегулювання спору.
Таким чином, вказана правова норма поділена на дві частини та складається з необхідності обов`язкового вчиненням певних дій перед звернення до суду, так і враховує коли особа, яка має намір звернутися до суду використовує своє право досудового врегулювання спору.
Відповідно до частини 1   статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Частиною 1   статті 5 КАС України   передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Згідно ч.ч. 1-2   статті 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Положеннями частини 1   статті 123 КАС України   визначено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
Згідно частини 2   статті 123 КАС України, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
У відповідності до абз. 2 ч. 2   ст. 122 КАС України, для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень.
За приписами частини 4   статті 122 КАС України, якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, або законом визначена обов`язковість досудового порядку вирішення спору, то для звернення до адміністративного суду встановлюється тримісячний строк, який обчислюється з дня вручення позивачу рішення за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень
Як вбачається з матеріалів справи, 26 жовтня 2021 року ухвалою Кіровоградського окружного суду по справі № 340/7764/21 за позовом військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 , було залишено позовну заяву без руху, та надано строк для усунення недоліків адміністративного позову, шляхом надання інформації з приводу добровільної відмови Відповідача щодо відшкодування завданої матеріальної шкоди.
На виконання вище зазначеної ухвали Кіровоградського окружного адміністративного суду, 5 листопада 2021 року військовою частиною НОМЕР_1 було надано письмові пояснення, з приводу притягнення до матеріальної відповідальності Відповідача, та її відшкодування.
Так, позивачем в заяві зазначено, що командиром військової частини НОМЕР_1 було призначено службове розслідування "Наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 13.05.2021 року № 398 "Про призначення службового розслідування по факту завдання матеріальної шкоди штаб - сержантом ОСОБА_2 .
За результатами проведеного службового розслідування у військовій частині НОМЕР_1 було встановлено протиправні дії Відповідач, та на підставі Наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 146 від 07.06.2021 року ’’Про результати розслідування по факту завдання матеріальної шкоди штаб - сержантом ОСОБА_1 ” було притягнуто до обмеженої матеріальної відповідальності відповідача на загальну суму - 34 050 грн, 00 коп.
Відповідача було ознайомлено з результатами службового розслідування та доведено наказ про притягнення до матеріальної відповідальності особисто під підпис.
Однак, під час проведення службового розслідування відповідач не виявив бажання стосовно добровільного відшкодування заданої матеріальної шкоди.
Скарг та заяв з приводу незаконного притягнення до матеріальної відповідальності від відповідача до військової частини НОМЕР_1 не надходило.
Наказ у встановленому порядку Відповідачем не оскаржувався, а відтак є чинним та відповідає законності прийнятого рішення.
Відповідно до Наказу командира військової частини № 212 від 24.09.2021 року (по стройовій частині) Відповідача було звільнено з військової служби у запас за підпунктом ”а” (у зв`язку з закінченням строку контракту) пункту другого частини п`ятої статті 26 Закону України ” Про військовий обов`язок та військову службу”.
На момент звільнення за Відповідачем рахувалась дебіторська заборгованість по відшкодуванню завданої шкоди 22 728 грн, 05 коп.
Підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків визначено   Законом України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» від 03.10.2019 року № 160-IX.
Частиною 1 статті 12 вищевказаного закону передбачено, що у разі звільнення особи, притягнутої до матеріальної відповідальності, зі служби або у разі, якщо рішення про притягнення до матеріальної відповідальності особи не прийнято до її звільнення зі служби, відшкодування завданої шкоди здійснюється в судовому порядку в разі відмови особи від її добровільного відшкодування або в іншому встановленому законом порядку.
Отже, перед зверненням до суду з метою відшкодування завданої шкоди особами, притягнутими до матеріальної відповідальності, вищевказаною нормою передбачено надання таким особам можливості добровільно відшкодувати завдану шкоду.
Як вказує апелянт та вбачається з матеріалів справи, після завершення службового розслідування, відповідача було ознайомлено з результатами службового розслідування та доведено наказ про притягнення до матеріальної відповідальності особисто під підпис. Однак, відповідач не виявив бажання стосовно добровільного відшкодування заданої матеріальної шкоди.
З вищевказаного вбачається, що перед зверненням до суду, з метою виконання вимог ч. 1   ст. 12 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі», Військова частина НОМЕР_1 надавала можливість відповідачу добровільно відшкодувати завдану шкоду. 
Оскільки, наказ командира Військової частини НОМЕР_1 № 146 від 07.06.2021 року ’’Про результати розслідування по факту завдання матеріальної шкоди штаб - сержантом ОСОБА_1 ” до відповідача доводився особисто під підпис та після прийняття наказу командира військової частини № 212 від 24.09.2021 року (по стройовій частині) відповідача було звільнено з військової служби у запас за підпунктом ”а” (у зв`язку з закінченням строку контракту) пункту другого частини п`ятої статті 26 Закону України ” Про військовий обов`язок та військову службу” та відповідачем не виявлено бажання стосовно добровільного відшкодування заданої матеріальної шкоди, вказане свідчить про дотримання позивачем строку звернення до суду, визначеного частиною 4   статті 122 КАС України, оскільки такий строк має обраховуватись з моменту видання наказу про звільнення.
Отже, висновки суду першої інстанції, про те, що позивачем не було надано доказів того, що перед зверненням до суду з даним позовом, з метою виконання вимог ч. 1   ст. 12 Закону України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі", військова частина зверталася до відповідача з листом (претензією) з метою надання останньому можливості добровільно відшкодувати завдану шкоду в сумі 22728,05 грн. спростовуються встановленими у справі обставинами та наданими доказами позивачем.
Відповідно до частини 2   статті 6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише і фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги - є порушенням права на справедливий судовий захист.
Також, Європейський Суд з прав людини сформував правову позицію, відповідно до якої, встановлення обмежень доступу до суду повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи (справи «Белле проти Франції», «Ільхан проти Туреччини», «Пономарьов проти України», «Щокін проти України» тощо).
Колегія суддів звертає увагу на те, що у справі Bellet v. France Європейський суд з прав людини зазначив, що "стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".
Не можуть бути встановлені обмеження щодо реалізації права на судовий захист у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено; ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями (справа «Мушта проти України»).
У рішенні по справі "Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії" від 13 січня 2000 року та у рішенні по справі "Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії" від 28 жовтня 1998 року Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням пункту 1         ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Враховуючи викладене, оскільки висновки суду не у повній мірі відповідають нормам адміністративного процесуального законодавства та обставинам справи, колегія суддів вважає, що судове рішення відповідно до п. 4 ч. 1   ст. 320 КАС України   підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду зі стадії вирішення питання про відкриття провадження.
Керуючись ст.ст.   242,   250,   308,   320,   322 КАС України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 задовольнити.
Ухвалу Кіровоградського окружного адміністративного суду від 08.11.2021 в адміністративній справі №340/7764/21 скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.                              
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.
Повний текст постанов складено 23 лютого 2022 року.
   
Головуючий - суддя                                                                      Н.А. Олефіренко 

                               суддя                                                                      С.В. Білак 

                               суддя                                                                      В.А. Шальєва