22-ц/804/643/22 
                                                                                223/951/21 
                                               
                                                                               Єдиний унікальний номер 223/951/21
                      Номер провадження  22-ц/804/643/22   

ПОСТАНОВА
І м е н е м    У к р а ї  н и

16 лютого 2022 року Донецький апеляційний суд  у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
                                головуючої Биліни Т.І.,
                                суддів   Баркова В.М., Мальцевої Є.Є.,
     за участю секретаря Сидельнікової А.В.,
учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 ,
представник позивача – ОСОБА_2 ,
відповідач –  Державне підприємство  Шахта ім. М.С.Сургая,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення  Вугледарського  міського суду  Донецької області  від 09 грудня 2021 року  у складі суду Дочинця С.І., у цивільній справі про стягнення заборгованості по заробітній платі та сумах, які належать до сплати при звільненні, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,-

в с т а н о в и в :

Описова частина
Короткий зміст позовних вимог

28 жовтня 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ДП «Шахта ім. М.С.Сургая» про стягнення заборгованості по заробітній платні та сумах, які належать до сплати при звільненні середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені.
В обґрунтування зазначив, що  наказом № 492-к від 18 червня 2021 року його було звільнено внаслідок невідповідності стану здоров`я, що перешкоджає продовженню роботи.   
На час звільнення позивача сума належна до виплати склала  96177,12грн, з якої частково було сплачено 9375,58грн.  Залишок невиплаченої позивачу заробітної плати складає – 86801,54грн.  
Наявність заборгованості по заробітній платі є підставою для стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку. Розмір середньоденної заробітної плати позивача, згідно довідки №1090 від 26 жовтня 2021 року, становить 1295,35грн. Кількість робочих днів затримки за період з 19.06.2021 року по день ухвалення рішення, включно, становить 119 робочих днів.  
Просив, стягнути з ДП «Шахта ім.. М.С.Сургая» заборгованість із заробітної плати; середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні починаючи з 19.06.2021 року по день ухвалення судом рішення, без утримання податків та обов`язкових зборів; витрати зі сплати судового збору у розмірі 1178,77грн та витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 1500грн.
  Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Вугледарського міського суду міста Маріуполя  Донецької області від 09 грудня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 до ДП «Шахта ім. М.С. Сургая»   задоволено частково.
Стягнуто з ДП «Шахта ім. М.С. Сургая» на користь ОСОБА_1   заборгованість із заробітної плати у сумі 86801,54грн, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 19 червня 2021 року по день ухвалення судом рішення, у розмірі 75000грн, витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 1500грн, витрати зі сплати судового збору у розмірі 573,53грн. Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення з ДП «Шахта ім. М.С. Сургая» на користь ОСОБА_1 суми середньомісячного заробітку у розмірі 25907грн.
Стягнуто з ДП «Шахта ім. М.С. Сургая» на користь держави в особі Державної судової адміністрації України судовий збір у розмірі 908грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави в особі Державної судової адміністрації України судовий збір у розмірі 362,69грн.
В задоволенні решти вимог позовної заяви – відмовлено.
Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції  врахував, що заборгованість по заробітній платі, належна від роботодавця до сплати позивачу при звільненні становить 86801,54грн,  майже вдвічі менша за обчислену суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, що дає підстави для висновку про неспівмірність заявлених до стягнення сум середнього заробітку зі встановленим розміром заборгованості, характером цієї заборгованості, діями позивача та відповідача. 
Суд виходив з того, що на час розгляду справи відповідач не здійснив розрахунок з позивачем при звільненні, а тому  дійшов висновку, що стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 75000грн буде відповідати принципу співмірності між розміром невиплачених при звільненні сум та  розміром компенсації за їх несвоєчасну виплату.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та доводи
Не погодившись з рішенням, позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи,  невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, просив рішення   в частині стягнення  середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні змінити, збільшити розмір середнього  заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 75000грн до 154146,66грн.
Апеляційну скаргу вмотивував тим, що суд в рішенні визначив розмір компенсації середнього заробітку за період, коли з вини відповідача з позивачем не було здійснено розрахунок при звільненні, а саме, за період з 19.06.2021 по 08.12.2021 включно, що становить 154146,65грн (119 робочих днів  х  1295,35грн = 154146,65грн). Проте не можна погодитись з висновком суду щодо  необхідності зменшення позивачу розміру компенсації середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні вдвічі.
Доводи і заперечення інших учасників справи
Позивач ОСОБА_1 та представник відповідача в суд апеляційної інстанції не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. 
Зважаючи на положення ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Позиція апеляційного суду
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, апеляційний суд  вважає, що скарга задоволенню з таких підстав. 
Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.
Вказаним вимогам оскаржуване рішення в повній мірі відповідає, обставини судом першої інстанції встановлено повно, внаслідок чого зроблено відповідні висновки.
Відповідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції
Згідно трудової книжки  серії НОМЕР_1   від  01 вересня 1986 року та довідок ДП «Шахта ім. М.С. Сургая» № 1090 від 26 жовтня 2021 року та б/н від 23 листопада 2021, ОСОБА_1 з 04.11.1995 року працював в ДП «Шахта ім. М.С. Сургая», був звільнений 18.06.2021 року наказом № 492-к від 18.06.2021 року внаслідок невідповідності стану здоров`я, що перешкоджає продовженню даної роботи на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України (а.с. 8-9).
На момент звільнення нарахована заробітна плата в розмірі 119624,18 гривень, належна сума до сплати складає 96177,12 гривень. Виплата здійснена платіжним дорученням №203 від 16.08.2021 року в розмірі 9375,58 гривень. Заборгованість по заробітній платі станом на 23 листопада 2021 року складає 86801,54 гривень. Середньоденний розмір заробітної плати позивача становить 1295,35 гривень (а. с. 10, 22).

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції, та застосовані норми права

Згідно зі ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу.
Статтею 116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника.
Судом встановлено, що всупереч наведеним законодавчим положенням ДП « Шахта ім.М.С.Сургая» при звільненні позивача не виплатило йому заробітну плату.
Заборгованість відповідача з виплати позивачу заробітної плати становила 86801,54грн та не була виплачена.
Відповідно до ч. 1 ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Таким чином, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст.117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Судом встановлено, що відповідачем заборгованість по заробітній платі позивачу не сплачена.
Таким чином, як вірно зазначено судом,  ОСОБА_1 мав право на компенсацію середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з  19 червня 2021 року по 08 грудня 2021 року.
Середній заробіток для виплати працівникові компенсації за час затримки розрахунку при звільненні визначається відповідно до ст. 27 Закону України Про оплату праці  за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100.
За пунктом 2 Порядку середньомісячна заробітна плата працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи. Пунктом 3 Порядку визначено, що усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.
При цьому згідно з п.5 Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час затримки розрахунку при звільненні, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка відповідно до п.8 цього Порядку нарахування   виплат,   що   обчислюються   із   середньої заробітної плати за останні два місяці роботи,  провадяться шляхом множення  середньоденного  (годинного)  заробітку на число робочих днів/годин,  а у  випадках,  передбачених  чинним  законодавством, 
календарних днів,  які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна  (годинна)  заробітна  плата  визначається  діленням заробітної  плати  за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі  (календарні)  дні  на  число  відпрацьованих  робочих днів (годин),  а  у  випадках, передбачених чинним законодавством, - на 
число  календарних  днів за цей період.
Згідно з положеннями ст.117 КЗпП України обов`язковою умовою для покладення на підприємство відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні є наявність вини підприємства.
Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця.
У постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц Великої Палати Верховного Суду, зазначено, що, якщо відповідальність роботодавця перед колишнім працівником за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку при звільненні не обмежена в часі та не залежить від простроченої заборгованості, то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо роботодавця, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема, з виплати заробітної плати іншим працівникам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків.
При цьому, Велика Палата Верховного Суду сформулювала перелік обставин, які повинен ураховувати суд, вирішуючи питання про зменшення розміру відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до ст.117 ЦПК України. Такими обставинами є: 1) розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; 2) період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; 3) ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; 4) інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.
Отже, з урахуванням конкретних обставин справи суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.
Аналогічний правовий висновок викладено також у постановах Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі № 761/16407/15-ц, від 15 квітня 2020 року у справі № 331/1863/18, від 18 листопада 2020 року у справі № 335/4416/18-ц.
Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постанові від 27 квітня 2016 року у справі № 6-113цс16 .
У разі, коли Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні в одній зі справ Верховного Суду України, згідно з частиною шостою статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди враховують висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду, навіть якщо аналогічні висновки Верховний Суд України сформулював також при розгляді інших справ (див. пункти 50, 88 постанови Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 161/12771/15-ц).

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

За вказаних обставин доводи апеляційної скарги про невідповідність висновків суду першої інстанції вимогам закону є безпідставними. Обставин, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування указаних висновків суду, апеляційна скарга не містить.
Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINAv. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСІІЛ, від 18 липня 2006 року).
Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення, постановлено відповідно до вимог чинного законодавства та не може бути скасовано з підстав, викладених в апеляційній скарзі.
Згідно зі до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення та у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки оскаржуване судове рішення залишено без змін, а апеляційна скарга - без задоволення, питання про розподіл судових витрат апеляційний суд не вирішує.
Повний текст постанови виготовлено 21 лютого 2022 року.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1   – залишити без задоволення.
Рішення  Вугледарського  міського суду  Донецької області  від 09 грудня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених ст.389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Головуючий:        Т.І. Биліна

Судді:         В.М.Барков

          Є.Є.Мальцева