Постанова                                            
Іменем  України                    
 
02 лютого 2022 року
 
м. Київ
справа № 700/8/20
провадження № 61-7590св21
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач),
 
учасники справи:
 
позивач - ОСОБА_1 ,
представник позивача - Глущенко Олександр Сергійович ,
відповідач - сільськогосподарське приватне підприємство «Біле озеро»,
третя особа - Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області в особі структурного підрозділу без статусу юридичної особи - відділу у Лисянському районі Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу cільськогосподарського приватного підприємства «Біле озеро» на рішення Лисянського районного суду Черкаської області від 08 квітня 2020 року у складі судді Яценко Г. М. та постанову Черкаського апеляційного суду 
від 23 березня 2021 року у складі колегії суддів: Нерушак Л. В., 
Бородійчука В. Г., Єльцова В. О.,
 
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У січні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до сільськогосподарського приватного підприємства «Біле озеро» (далі - СГПП «Біле озеро»), третя особа - Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області в особі структурного підрозділу без статусу юридичної особи - відділу у Лисянському районі Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області, про визнання недійсним пункту в додатковій угоді та внесення змін до державного реєстру речових прав.
Позовні вимоги мотивовано тим, що ОСОБА_1 є орендодавцем за договором оренди землі від 01 січня 2014 року, що був укладений між ОСОБА_1 та СГПП «Біле озеро».
31 грудня 2015 року ОСОБА_1 та СГПП «Біле озеро» уклали додаткову угоду до договору оренди землі від 01 січня 2014 року.
Додатковою угодою ОСОБА_1 та СГПП «Біле Озеро» внесли зміни до договору оренди землі від 01 січня 2014 року в частині строку дії договору. Сторони визначили строк дії договору - 7 років. Після підписання додаткової угоди всі примірники залишилися у представників СГПП «Біле озеро» для здійснення державної реєстрації додаткової угоди.
Свій примірник додаткової угоди від 31 грудня 2015 року до договору оренди землі від 01 січня 2014 року ОСОБА_1 отримала від представника товариства поштою лише у січні 2019 року. Отримавши свій примірник, ОСОБА_1 помітила, що у документі зазначений строк дії додаткової угоди 12 років, замість погодженого сторонами строку в 7 років.
Зазначає, що згідно юридичної оцінки адвоката Глущенка О. С. додаткова угода виготовлена на білому папері форматі А4, з використанням двохстороннього друку на лазерному принтері. Деяка інформація у документі нанесена рукописним способом за допомогою кулькової ручки синього кольору, різних відтінків. На перший погляд рукописний текст виготовлено однією особою, але більш точно можна буде зробити висновок після отримання висновку експертизи. Ознайомившись зі змістом вказаного документу, адвокат Глущенко О. С. дійшов висновку, що у 
розділі 3.1 додаткової угоди від 31 грудня 2015 року, у частині строку дії договору, є ознаки підробки тексту договору.
Посилається на те, що арабські цифри «12» нанесено кульковою ручкою поверх речовини білого кольору, яка ймовірніше за все використовується для виправлення помилок і відома під назвою «Штрих». Під час підсвічування документу джерелом світла штучного походження з боку сторінки 2, під шаром речовини білого кольору просвічується цифра «7», що проставлена рукописним способом. У дужках напис «дванадцять» виготовлений шляхом дописки до раніше нанесеного напису «сім».
ОСОБА_1 як контрагент по додатковій угоді від 31 грудня 2015 року до договору оренди землі від 01 січня 2014 року не погоджувала строк дії додаткової угоди на 12 років, а погоджувала строк дії на 7 років. У разі, якщо у документ вносяться виправлення, то ці виправлення завіряються підписами обох сторін. Посвічувальних написів та підписів сторін у документі немає, а тому вона дійшла висновку про факт підробки документу.
Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просила суд визнати недійсним пункт 3.1 додаткової угоди від 31 грудня 2015 року до договору оренди землі 
від 01 січня 2014 року, укладений між нею та СГПП «Біле озеро» в частині строку дії договору - 12 років та внести зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно по земельній ділянці з кадастровим номером 7122882000:02:001:0827 в частині строку дії права оренди з 12 років на 
7 років.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Лисянського районного суду Черкаської області від 08 квітня 
2020 року позов ОСОБА_1 задоволено.
Визнано недійсним пункт 3.1 додаткової угоди від 31 грудня 2015 року до договору оренди землі від 01 січня 2014 року, укладеного між 
ОСОБА_1 та СГПП «Біле озеро» у частині строку дії договору - 
12 (дванадцять) років.
Ухвалено внести зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно по земельній ділянці з кадастровим номером 7122882000:02:001:0827 у частині строку дії права оренди з 12 (дванадцяти) років на 7 (сім) років.
Додатковим рішенням Лисянського районного суду Черкаської області 
від 07 липня 2020 року вирішено питання про розподіл судових витрат.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що під час укладення додаткової угоди між сторонами було досягнуто згоди по усім істотним умовам договору, але відповідач в односторонньому порядку вніс зміни до додаткової угоди від 31 грудня 2015 року, що підтверджується висновком експертизи, чим порушив право позивача на свободу укладення договору.
Відповідачем на державну реєстрацію було подано додаткову угоду, яка не відповідає вимогам частини третьої статті 203 ЦК України. Позивач погодила внесені зміни до істотних умов договору, а саме строку дії лише на 7 років, а не 12 років, а тому додаткова угода не відповідає внутрішній волі позивача. Зміни до додаткової угоди були внесені в односторонньому порядку, а тому дії відповідача порушили право ОСОБА_1 на свободу договору. 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Черкаського апеляційного суду від 23 березня 2021 року апеляційну скаргу СГПП «Біле озеро» залишено без задоволення. Рішення Лисянського районного суду м. Черкаси від 08 квітня 2020 року залишено без змін.
Додатковою постановою Черкаського апеляційного суду від 13 квітня 
2021 року вирішено питання про розподіл судових витрат.  
Постанову суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що додаткова угода не відповідає вимогам частини третьої статті 203 ЦК України, оскільки позивач погодила внесені зміни до істотних умов договору, а саме: строку дії лише на 7 років, а не 12 років, а тому додаткова угода не відповідає внутрішній волі позивача.
Суд дійшов висновку, що діями відповідача також було порушено пункт 3 частини першої статті 3 ЦК України, що передбачає свободу договору. Зміни до додаткової угоди були внесені в односторонньому порядку, а тому дії відповідача порушили право позивача на свободу договору. Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог та визнання недійсним пункту 3.1 додаткової угоди від 31 грудня 2015 року до договору оренди землі 
від 01 січня 2014 року, укладеного між ОСОБА_1 та СГПП «Біле озеро» у частині строку дії договору - 12 років, тому задовольнив вимоги щодо внесення зміни до державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи
У травні 2021 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга СГПП «Біле озеро» на рішення Лисянського районного суду Черкаської області 
від 08 квітня 2020 року та постанову Черкаського апеляційного суду 
від 23 березня 2021 року, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.
Підставами касаційного оскарження вказаних судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права, порушення норм процесуального права, вказує, що відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах та зазначає, що суди не дослідили зібрані у справі докази (пункт 3 та 4 частини другої статті 389 ЦПК України, пункт 1 частини третьої статті 411 ЦПК України).
Касаційну скаргу мотивовано тим, що при укладенні спірної додаткової угоди до договору оренди землі було вільне волевиявлення та згода 
ОСОБА_1 на укладення такої угоди. Підпис орендодавця у договорі свідчить про те, що між сторонами було досягнуто усіх його істотних умов, що передбачені статтею 15 Закону України «Про оренду землі». 
Науково-дослідним експертно-криміналістичним центром Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області було проведено технічну експертизу лише одного примірника додаткової угоди від 31 грудня 2015 року до договору оренди землі, який знаходиться у позивача, при цьому на його замовлення.    
Вважає, що позивачем ОСОБА_1 пропущено позовну давність для звернення до суду з позовом про визнання недійсним пункту в додатковій угоді та внесення змін до державного реєстру речових прав. Позивач отримала примірник додаткової угоди до договору оренди землі від 01 січня 2014 року, одразу після її підписання сторонами - 31 грудня 2015 року. Жодних підтверджуючих доказів про отримання поштового відправлення з примірником додаткової угоди від відповідача у січні 2019 року позивачем не надано, тому зазначені доводи позивача не можуть братися до уваги судом, вважає заявник. Право пред`явити вимогу про визнання недійсним пункту в додатковій угоді та внесення змін до Державного реєстру речових прав минув. Право звернення до суду у позивача виникло 01 січня 2016 року, тобто із наступного дня після укладення додаткової угоди між СГПП «Біле озеро» та ОСОБА_1 , проте вперше з відповідним позовом позивач звернулася лише 08 січня 2020 року, тобто з пропуском трирічної позовної давності.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 24 травня 2021 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано матеріали справи із суду першої інстанції.
У червні 2021 року справа надійшла до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 19 січня 2022 року справу за позовом ОСОБА_1 до СГПП «Біле озеро», третя особа - Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області в особі структурного підрозділу без статусу юридичної особи - відділу у Лисянському районі Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області, про визнання недійсним пункту в додатковій угоді та внесення змін до державного реєстру речових прав, призначено до судового розгляду.
 
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
У червні 2021 року до Верховного Суду надійшов відзив ОСОБА_1 , поданий представником - Глущенком О. С. , на касаційну скаргу СГПП «Біле озеро», у якому вона просила зазначену касаційну скаргу залишити без задоволення, оскаржувані судові рішення залишити без змін.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
ОСОБА_1 є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в адміністративних межах Виноградської сільської ради Лисянського району Черкаської області, площею 2,6199 га, під кадастровим номером 7122882000:02:001:0827, що підтверджується даними витягу з реєстру речових прав (а. с. 10-12).
Згідно з договором оренди землі від 01 січня 2014 року ОСОБА_1 уклала договір оренди земельної ділянки під кадастровим номером 7122882000:02:001:0827 з СГПП «Біле озеро», строком на 5 років (а. с. 5-6).
31 грудня 2015 року ОСОБА_1 та СГПП «Біле озеро» уклали додаткову угоду до договору оренди землі від 01 січня 2014 року.
Згідно з додатковою угодою до договору оренди землі б/н від 31 грудня 
2015 року сторони погодилися внести зміни до п. 3.1 договору, виклавши його у такій редакції: «3.1. Договір укладено строком на 12». У вказаній додатковій угоді міститься підпис від імені ОСОБА_1 (а. с. 7-9).
Відповідно до даних, що містяться в інформаційній довідці з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна щодо об?єкта нерухомого майна 
від 26 грудня 2016 року було внесено зміни до речового права на зазначену земельну ділянку на підставі вказаної додаткової угоди та змінено строк дії договору оренди на строк дії 12 років (а. с. 10-11).
Згідно із висновком Черкаського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру від 05 лютого 2020 року № 1/150 в перший зміст додаткової угоди до договору оренди землі від 01 січня 2014 року, датованої 31 грудня 2015 року, а саме: в рукописний текст в пункті 3.1 «12 дванадцять» внесено зміни шляхом маскування речовиною білого кольору цифри «7» в місці виконання цифрового напису «12» та виправлення рукописного напису «сім» на напис «дванадцять» (а. с. 57-66).

Позиція Верховного Суду
Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Касаційна скарга СГПП «Біле озеро» задоволенню не підлягає.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно із частиною першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до частини першої статті 93 ЗК України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.
Разом з тим визначення, процедура укладення, вимоги та припинення договору оренди землі урегульовано у спеціальному законі, яким є Закон України «Про оренду землі».
Відповідно до статті 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідне орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.
Статтею 6 Закону України «Про оренду землі» визначено, що орендарі набувають право оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених ЗК України, ЦК України, цим та іншими законами України і договором оренди землі.
Згідно із положенням частини першої статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства згідно із частиною першою статті 628 ЦК України.
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору відповідно до частини першої статті 638 ЦК України.
Згідно із статтею 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди 
землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Статтею 14 Закону України «Про оренду землі» передбачена письмова форма договору оренди землі.
Правочин вважається таким, що вчинено в письмовій формі, якщо він підписаний його сторонами згідно із частиною другою статті 207 ЦК України.
Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
За положеннями статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.
Задовольняючи позов, суди першої та апеляційної інстанцій, на підставі належним чином оцінених доказів, дійшли обґрунтованого висновку про те, що додаткова угода не відповідає вимогам частини третьої 
статті 203 ЦК України, оскільки позивач погодила внесені зміни до істотних умов договору, а саме: строку дії лише на 7 років, а не 12 років, а тому додаткова угода не відповідає внутрішній волі позивача. Зазначене підтверджено висновком Черкаського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру від 05 лютого 2020 року № 1/150.
Суди дійшли обґрунтованого висновку, що діями відповідача також було порушено пункт 3 частини першої статті 3 ЦК України, що передбачає свободу договору. Зміни до додаткової угоди були внесені в односторонньому порядку, а тому дії відповідача порушили право позивача на свободу договору.
Щодо доводів касаційної скарги про пропуск позивачем позовної давності, то вони є необґрунтованими, оскільки відповідач здійснив державну реєстрацію додаткової угоди до договору оренди землі від 01 січня 
2014 року - 28 грудня 2016 року. Порушення прав позивача відбулося 
з 28 грудня 2016 року, тобто з дати виникнення у відповідача речового права, а саме права оренди земельної ділянки строком на 12 років. До 28 грудня 2016 року відповідач мав право оренди земельної ділянки позивача строком на 5 років. Право оренди відповідача строком на 5 років позивачем не оскаржувалось. ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою 
26 грудня 2019 року, а тому звернення до суду відбулося у межах трирічної позовної давності.
Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судом апеляційної інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні апеляційним судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.
Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палата Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц, провадження № 14-446цс18).
Відповідно до частини першої 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу cільськогосподарського приватного підприємства «Біле озеро» залишити без задоволення.
Рішення Лисянського районного суду Черкаської області від 08 квітня 
2020 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 23 березня 
2021 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                                           Є. В. Синельников
 
Судді:                                                                                                      О. В. Білоконь
 
       О. М. Осіян
                                                                                                                        
                                                                                                                   Н. Ю. Сакара
 
       С. Ф. Хопта