СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2022 року                             м. Харків                       Справа № 922/3485/21  

          Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Здоровко Л.М., суддя Мартюхіна Н.О., 
суддя Плахов О.В.,

без участі представників сторін,
розглянувши у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу АТ "Запорізький завод феросплавів" (вх.№3591Х/2) на рішення Господарського суду Харківської області від 01.11.2021, ухвалене у приміщенні Господарського суду Харківської області суддею Калініченко Н.В., час проголошення рішення - 13:43год., дата складання повного тексту рішення - 03.11.2021, у справі № 922/3485/21 
за позовом Акціонерного товариства "Запорізький завод феросплавів",                        м. Запоріжжя, 
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Вентиляторний завод Укрвентсистеми", м. Харків, 
про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Запорізький завод феросплавів" звернулося до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Вентиляторний завод Укрвентсистеми" про стягнення 40 500, 00грн, з яких 31 500, 00грн пені за період з 08.09.2020 по 16.11.2020,  9 000, 00грн штрафу за прострочення поставки  товару понад 10 календарних  днів. 
Рішенням Господарського суду Харківської області від 01.11.2021 позов задоволено частково; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Вентиляторний завод Укрвентсистеми" на користь Акціонерного товариства "Запорізький завод феросплавів" 9 000, 00грн штрафу, а також судові витрати (сплачений судовий збір) у розмірі 504, 44грн; у решті позову відмовлено. 
Рішення місцевого господарського суду мотивовано тим, що відповідач порушив взяті на себе договірні зобов`язання щодо поставки позивачу товару у строк, визначений за домовленістю сторін.
Класифікуючи штраф, передбачений у пункті 10.3 договору, як пеню, яка розраховується у розмірі 0, 5% від суми недопоставленого (не поставленого) товару, судом першої інстанції встановлено, що позивач, з огляду на порушені відповідачем строки поставки товару, заявив до стягнення пеню у розмірі                 31 500, 00грн, а також штраф у розмірі 9 000, 00грн. Однак, умовами договору сторонами не передбачена відповідальність у вигляді пені, а передбачена відповідальність відповідача (як постачальника) за порушення строків поставки у вигляді штрафу у розмірі 0, 5% від суми не поставленого (недопоставлено) товару за кожен день прострочення, а також штрафу у розмірі 10% від суми не поставленого (недопоставленого) товару за продовження такого прострочення більше 10-ти календарних днів, що є подвійною відповідальністю за порушення зобов`язання, оскільки з установлених судом обставин справи вбачається, що відповідач вчинив єдине порушення, яке полягає в простроченні виконання зобов`язання за договором поставки на строк більше 10-ти календарних днів і вказаний позивачем строк до стягнення охоплює порушення зобов`язання на строк понад 10 календарних днів.
Місцевий господарський суд дійшов висновку, що одночасне стягнення штрафу за прострочення виконання зобов`язання та штрафу за прострочення виконання зобов`язання на строк більше 10-ти календарних днів є подвійним стягненням штрафу за несвоєчасне виконання зобов`язання, що не узгоджується з приписами статті 61 Конституції України. Тому є обґрунтованими та підлягають задоволенню позовні вимоги щодо стягнення з відповідача штрафу за порушення строку поставки товару понад 10 календарних днів у сумі                          9 000, 00грн; у решті штрафу суд відмовив.
Не погодившись з рішенням місцевого господарського суду, позивач звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 01.11.2021 в частині відмови у задоволенні позову про стягнення пені в розмірі 31 500, 00грн та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення цих позовних вимог; в іншій частині судове рішення просить залишити без змін.
Свої вимоги апелянт обгрунтовує тим, що передбачена пунктом 10.3 розділу 10 "Відповідальність сторін" договору поставки №328 від 11.06.2020 господарська санкція - штраф в розмірі 0, 5% від вартості непоставленого (недопоставленого) товару за кожен день прострочення, яка становить                  31 500, 00грн, за своєю правовою природою є пенею.
Колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що у даному випадку апелянтом було подано апеляційну скаргу на рішення господарського суду у справі з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, за таких підстав, відповідно до частини 10 статті 270 Господарського процесуального кодексу України, апеляційна скарга розглядається без повідомлення учасників справи.
Крім того, дана справа не відноситься до категорії справ, зазначених у частині 4 статті 247 Господарського процесуального кодексу України, що не можуть бути розглянуті у порядку спрощеного провадження.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 26.11.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою АТ "Запорізький завод феросплавів" на рішення Господарського суду Харківської області від 01.11.2021 у справі № 922/3485/21 та постановлено здійснити її розгляд у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи; встановлено відповідачу строк до 15.12.2021 для подання відзиву на апеляційну скаргу з  доказами  його надсилання апелянту; встановлено учасникам справи строк до 15.12.2021 для подання заяв і клопотань. 
Копії ухвали апеляційного господарського суду про відкриття апеляційного провадження були надіслані сторонам на їх адреси, зазначені в матеріалах справи та Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, та вручені, про що свідчать наявні у матеріалах справи рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення. 
21.12.2021 від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№14965), зазначає, що він не одержав своєчасно від позивача інформацію про конкретну дату поставки та оплати товару, як і не одержав довіреність на одержання товару (або інформацію про посаду, прізвище відповідальної особи вантажоодержувача) для належного оформлення ТТН, що позбавило відповідача можливості поставити товар, який був замовлений позивачем за договором №328 від 11.06.2020, та належним чином оформити первинні документи у встановлений договором строк. За таких обставин, відповідач вважає, що з його боку відсутнє прострочення виконання зобов`язань.
Відповідач вважає, що суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що одночасне стягнення штрафу за прострочення виконання зобов`язання та штрафу за прострочення виконання зобов`язання на строк більше 10-ти календарних днів є подвійним стягненням штрафу за несвоєчасне виконання зобов`язання, що не узгоджується з приписами статті 61 Конституції України, згідно з якою ніхто не може бути двічі притягнутий до відповідальності одного виду.
З огляду на викладене, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення місцевого господарського суду від 01.11.2021 - без змін.
Одночасно відповідач просить поновити пропущений строк подання відзиву на апеляційну скаргу, посилаючись на те, що його представнику апеляційна скарга була передана лише 13.12.2021, у зв`язку із чим, представник відповідача не встиг сформулювати та надати до апеляційного господарського суду позицію щодо апеляційної скарги у строк до 15.12.2021. 
Згідно з витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.01.2022, у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю судді Лакізи В.В., для розгляду справи визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Здоровко Л.М., суддя Мартюхіна Н.О., суддя Плахов О.В.
Судова колегія зазначає, що відповідно до статті 263 Господарського процесуального кодексу України, учасники справи мають право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, встановленого судом апеляційної інстанції в ухвалі про відкриття апеляційного провадження.
Разом з тим, згідно зі статтею 119 цього Кодексу, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, якщо визнає причини його пропуску поважними.
Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подані заява, скарга, документи тощо), стосовно якої пропущено строк.
Враховуючи доводи, на які посилається відповідач щодо неможливості подання відзиву на апеляційну скаргу у встановлений судом строк, що подання відзиву на апеляційну скргу є правом відповідача, а також зважаючи на те, що пропущений строк є незначним, суд апеляційної інстанції вважає можливим поновити пропущений строк подання відзиву на апеляційну скаргу і враховує відзив відповідача на апеляційну скаргу при перегляді рішення місцевого господарського суду в межах доводів і вимог апеляційної скарги. 
Заяв і клопотань щодо суті спору від учасників справи не надходило.
Відповідно до частини 2 статті 270 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.
В силу статті 273 Господарського процесуального кодексу України, апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції розглядається протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.
Відповідно до положень статті 32 цього Кодексу, у зв`язку зі зміною складу колегії суддів, розгляд справи розпочинається спочатку.
Судова колегія зазначає, що відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Як вбачається із апеляційної скарги, апелянт оскаржує рішення в частині відмови у задоволенні позову про стягнення пені в розмірі 31 500, 00грн та просить ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення цих позовних вимог.
Отже, оскаржуване рішення місцевого господарського суду переглядається апеляційним господарським судом в частині відмови у задоволенні позову про стягнення пені в розмірі 31 500, 00грн.
Дослідивши матеріали справи, які суд визнає достатніми для розгляду апеляційної скарги у спрощеному провадженні, викладені в апеляційній скарзі доводи апелянта, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Як встановлено місцевим господарським судом, 11.06.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Запорізький завод Феросплавів" (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Вентиляторний завод "Укрвентсистеми" (постачальник) укладено договір поставки №328 (далі – договір), за умовами якого постачальник зобов`язався в порядку та на умовах, визначених цим договором, поставити, а покупець прийняти та оплатити продукцію (далі – товар), в асортименті та за цінами, вказаними у додатку (специфікації) та додаткових угодах до цього договору, які є невід`ємною частиною. 
Пунктом 2.1. та 2.2. договору визначено, що детальна інформація про кількісні та якісні характеристики товару містяться в додатках (специфікаціях) та додаткових угодах до цього договору. 
У додатку (специфікації) та додаткових угодах до договору зазначаються також відомості про товар, зокрема, умови поставки товару. 
Згідно з пунктом 3.1. договору, постачальник зобов`язується поставити покупцеві товар на умовах та у спосіб, зазначеними у додатку (специфікації) до цього договору, тільки після отримання покупцем письмового підтвердження про готовність товару до відвантаження (пункт 3.3. договору). 
Разом з поставкою товару постачальник зобов`язаний надати покупцю оригінали документів: рахунок-фактура, видаткова накладна на товар, акт приймання-передачі товару (за згодою).  
При цьому, за змістом пункту 10.3 договору, у разі пропущення строків поставки товару згідно даного договору постачальник сплачує покупцю штраф у розмірі 0, 5% від суми не поставленого (недопоставленого) товару за кожен день прострочення. У разі продовження такого прострочення більше 10-ти календарних днів постачальник додатково сплачує покупцю штраф у розмірі 10% від суми не поставленого (недопоставленого) товару. 
11 червня 2020 року між сторонами було підписано додаток №1, у якому сторони дійшли згоди щодо найменування товару, який підлягає поставці (аератор ПАМ-32 (неповоротний), кількість товару (6), а також загальної суми з ПДВ 90 000, 00грн із встановленням обов`язку постачальника здійснити  поставку протягом 26 календарних днів від дати 50% передоплати (яка проводиться протягом 5 банківських днів з дати отримання оригіналів рахунку на передплату та довідки про відсутність податкового боргу) до складу покупця (Інкотермс – 2010 DDP). 
12 серпня 2020 року сформовано та виставлено позивачу рахунок №306 на загальну суму 90 000, 00грн, який на 50% оплачено останнім в той же день, 12 серпня 2020 року, що підтверджується платіжним дорученням №351886. 
17 листопада 2020 року між контрагентами підписано видаткову накладну на суму 90 000, 00грн на поставку аератора ПАМ-32 (неповоротний) у кількості 6 шт. 
17 листопада 2020 року позивачем сплачено решту - 50% вартості товару за платіжним дорученням №357097 від 17 листопада 2020 року.           
Позивач вважає, що його права, як покупця порушені, оскільки відповідач поставив товар лише 17 листопада 2020 року (проти кінцевої дати на здійснення даної господарської операції по 07 вересня 2020 року), що зумовило подання даного позову про стягнення штрафних санкцій.
Судом першої інстанції було встановлено, що відповідач порушив взяті на себе договірні зобов`язання щодо поставки позивачу товару у строк, визначений за домовленістю сторін, оскільки товар був поставлений лише 17 листопада 2020 року, що підтверджується видатковою накладною № 306 від 17 листопада 2020 року, проти 07 вересня 2020 року.
Щодо посилань відповідача на відсутність у нього, як постачальника, довіреності на отримання товарно-матеріальних цінностей, які він очікував отримати від підприємства-позивача, що зумовило порушення строків поставки товару, то місцевий господарський суд в цій частині встановив, що у розумінні статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" довіреність на отримання товарно-матеріальних цінностей не є первинними документами, а у виключному переліку документів, згідно договору поставки, не передбачено обов`язкового формування позивачем довіреності на отримання товарно-матеріальних цінностей. 
При цьому, суд встановив, що конкретна дата для проведення господарської операції по поставці товару визначена умовами договору і додаткового узгодження між сторонами не потребувала. 
Так, за умовами додатку №1 від 11 червня 2020 року, поставка товару повинна бути здійсненна протягом 26 календарних днів від дати 50% передоплати, яку позивач вчинив 12 серпня 2020 року, і саме з цієї дати рахується строк на поставку, який відповідач прострочив.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд апеляційної інстанції виходить з такого.
Відповідно до частини 1 статті 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання на  лежним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а завідсутно  сті конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 Цивільного кодексу України).
Відповідно до частини 2 статті 193 Господарського кодексу України, порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.
Згідно з частиною 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. 
За умовами укладеного сторонами у справі договору, а саме, пункту 10.3, у разі пропущення строків поставки товару згідно даного договору постачальник сплачує покупцю штраф у розмірі 0, 5% від суми не поставленого (недопоставленого) товару за кожен день прострочення. 
У разі продовження такого прострочення більше 10-ти календарних днів постачальник додатково сплачує покупцю штраф у розмірі 10% від суми не поставленого (недопоставленого) товару. 
Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. 
Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного або неналежно виконаного зобов`язання.
Особливістю застосування штрафу є те, що штраф обчислюється тільки у відсотках від суми порушеного зобов`язання.
Штраф має одноразовий характер і вичерпується з настанням самого факту порушення зобов`язання.
Разом з тим, пеня нараховується з першого дня прострочення та до дня виконання зобов`язання; пеня може нараховуватись на суму невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано у законі чи в договорі, чим забезпечує та стимулює виконання боржником свого зобов`язання.
З огляду на викладене, судова колегія погоджується з доводами апелянта, що передбачена умовою пункту 10.3 розділу 10 "Відповідальність сторін" договору поставки №328 від 11.06.2020 господарська санкція - "штраф в розмірі 0, 5% від вартості непоставленого (недопоставленого) товару за кожен день прострочення", яка становить 31 500, 00грн, за своєю правовою природою є пенею.
Штраф не може обчислюватись за правилами нарахування пені, це суперечить правовій природі такого виду неустойки.
Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України, пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 Господарського кодексу України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. 
У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій 
Така правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 9 лютого 2018 року у справі № 911/2813/17, від 22 березня 2018 року у справі               № 911/1351/17, від 25 травня 2018 року у справі № 922/1720/17, від 2 квітня 2019 року у справі № 917/194/18.
Відтак, невірним є висновок суду першої інстанції, що умовами договору сторонами передбачена відповідальність відповідача (як постачальника) за порушення строків поставки у вигляді штрафу у розмірі 0, 5% від суми не поставленого (недопоставлено) товару за кожен день прострочення, а також штрафу у розмірі 10% від суми не поставленого (недопоставленого) товару за продовження такого прострочення більше 10-ти календарних днів, що є подвійною відповідальністю за порушення зобов`язання.
Норми чинного законодавства України не містять прямої заборони щодо одночасного застосування такого виду забезпечення виконання зобов`язання, як пеня та штраф, та, відповідно, суб`єкти господарських відносин при укладенні договору наділені законодавцем правом забезпечення виконання господарських зобов`язань встановленням окремого виду відповідальності - договірної санкції, за невиконання чи неналежне виконання договірних зобов`язань, зокрема, передбачених умовами договору.
Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.06.2021 у справі  № 910/12876/19.
Поряд з цим, судова колегія зазначає, що пеня як штрафна санкція застосовується за порушення будь-яких господарських зобов`язань, а не тільки невиконання грошового зобов`язання.
Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 17.10.2019 у справі № 912/3237/18.
Як вбачається із матеріалів справи і здійсненого позивачем розрахунку пені, датою поставки за умовами договору є 07.09.2020, фактично товар був поставлений відповідачем 17.11.2020.
У зв`язку із чим, позивач нарахував пеню з 08.09.2020 по 16.11.2020 - 70 календарних днів * 0, 5% від суми не поставленого товару (90 000, 00грн) за кожен день прострочення = 31 500, 00грн.
Здійснений позивачем розрахунок перевірений судом апеляційної інстанції; розрахунок є вірним та обгрунтованим.
Судова колегія відхиляє доводи відповідача, що він не одержав своєчасно від позивача інформацію про конкретну дату поставки та оплати товару, як і не одержав довіреність на одержання товару (або інформацію про посаду, прізвище відповідальної особи вантажоодержувача) для належного оформлення ТТН, що позбавило відповідача можливості поставити товар, який був замовлений позивачем за договором №328 від 11.06.2020, та належним чином оформити первинні документи у встановлений договором строк, оскільки умовами договору сторони чітко визначили, що поставка товару повинна бути здійсненна протягом 26 календарних днів від дати 50% передоплати, яку позивач вчинив 12 серпня 2020 року, і саме з цієї дати рахується строк на поставку, тобто по 07.09.2020, який відповідач прострочив.
Лише 10.09.2020, як вказує сам відповідач, він повідомив позивача про виготовлення обладнання та готовність до його відвантаження.
Згідно матеріалів справи, відповідач не звертався до позивача з вимогою надати йому необхідну, на думку постачальника, інформацію для формування первинних документів. 
У листі від 10.09.2020 відповідач лише просить позивача виписати довіреність для оформлення документів.
Однак, матеріали справи не містять доказів, і відповідачем таких доказів суду не надано, неможливості здійснення поставки товару позивачу з 10.09.2020, у зв`язку із тим, що така довіреність не була виписана позивачем або з будь-яких інших причин.
Поряд з цим, як вірно зазначено місцевим господарським судом, у розумінні статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" довіреність на отримання товарно-матеріальних цінностей не є первинним документом, а у виключному переліку документів, згідно пункту 3.4. договору поставки, не передбачено обов`язкового формування позивачем довіреності на отримання товарно-матеріальних цінностей. 
Надані відповідачем роздрікувки з електронного листування жодним чином не свідчать про наявність будь-яких причин, з яких товар не поставлявся позивачу протягом вересня-листопада 2020 року.
Згідно матеріалів справи, 16.11.2020 відповідач повторно повідомив позивача про готовність поставки обладнання; у листі зазначено, що автомобіль ГАЗ НОМЕР_1 , водій ОСОБА_1 , вод. посвідчення НОМЕР_2 прибуде на завод 17.11.2020 (зазначено контактний номер телефону водія).
Згідно матеріалів справи, позивач не відмовився від товару, який був виготовлений відповідачем і готовий до відвантаження.
Отже, матеріалами справи не підтверджуються доводи відповідача щодо неможливості поставки товару до 17.11.2020, а відтак, відповідач є таким, що прострочив виконання зобов`язання за договором.
З огляду на викладене, враховуючи, що місцевий господарський суд не забезпечив дотримання вимог чинного законодавства щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження усіх фактичних обставин справи та не надав належну правову оцінку доводам позивача щодо правової природи нарахованих штрафних санкцій, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу АТ "Запорізький завод феросплавів" слід задовольнити, рішення Господарського суду Харківської області від 01.11.2021 у справі №922/3485/21 скасувати в частині відмови у задоволенні позову про стягнення пені в розмірі 31 500, 00грн та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення цих позовних вимог.
Виходячи з приписів статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати апелянта зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на відповідача.
Керуючись статтями 129, 256, 269-270, 273, п. 2 ч. 1 ст. 275,п. 4 ч. 1 ст. 277, 282-284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу АТ "Запорізький завод феросплавів" задовольнити. 
Рішення Господарського суду Харківської області від 01.11.2021 у справі №922/3485/21 скасувати в частині відмови у задоволенні позову про стягнення пені в розмірі 31 500, 00грн та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення цих позовних вимог.
Викласти пункти 1, 4 резолютивної частини рішення в такій редакції:
1. Позов задовольнити повністю.
4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Вентиляторний завод Укрвентсистеми" (61004, місто Харків, проспект Московський, будинок 257, ідентифікаційний код юридичної особи 36370552) на користь Акціонерного товариства "Запорізький завод феросплавів" (69035, місто Запоріжжя, вулиця Діагональна, будинок 11, ідентифікаційний код юридичної особи 00186542) 31 500, 00грн (тридцять одна тисяча п`ятсот гривень) пені, судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 765, 56грн (одна тисяча сімсот шістдесят п`ять гривень 56коп.) за подання позовної заяви та 3 405, 00грн (три тисячі чотириста п`ять гривень 00коп.) за подання апеляційної скарги".
В решті рішення Господарського суду Харківської області від 01.11.2021 у справі №922/3485/21 залишити без змін.
Повернути справу №922/3485/21 до Господарського суду Харківської області для видачі відповідного наказу.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття і не підлягає оскарженню.

Головуючий суддя                                                        Л.М. Здоровко

Суддя                                                                               Н.О. Мартюхіна  

       Суддя                                                                               О.В. Плахов