ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9919/21 Справа № 204/5804/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Лукінова  К. С. Доповідач - Макаров М. О.	

Категорія 50 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2021 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого – судді Макарова М.О.         
суддів – Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 вересня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_2  до ОСОБА_1 , третя особа: орган опіки та піклування адміністрації Чечелівського району Дніпровської міської ради про стягнення аліментів на утримання дитини, визначення місця проживання дитини, - 

В С Т А Н О В И Л А : 

У вересні 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини та визначення місця проживання дитини.
Позовні вимоги ОСОБА_2 мотивовані тим, що вона проживала у шлюбі з ОСОБА_1 , від якого мають дитину – ОСОБА_3 , 2009 року народження. Відповідач фактично з моменту народження дитини перестав мешкати з родиною та проживав в окремій квартирі в м. Дніпрі. Дитина з моменту народження проживає з мамою. З урахуванням невиконання батьківських обов`язків по утриманню дитини відповідачем добровільно, позивачка змушена звернутись до суду з позовом про стягнення аліментів. 
Враховуючи викладене, позивачка просила стягувати аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу (заробітку) відповідача до досягнення дитиною повноліття, а також визначити місце проживання дитини з матір`ю. 
Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 вересня 2021 року задоволено частково позовні вимоги та стягнуто з  ОСОБА_1  на користь  ОСОБА_2  аліменти на утримання неповнолітнього сина – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходів (заробітку) відповідача, але не менше ніж 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця і до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 09 вересня 2020 року. 
Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 в частині стягнення з відповідача аліментів, суд першої інстанції вказав на відсутність відомостей, які б могли свідчити про неможливість сплати аліментів батьком дитини чи стягненні їх в меншому розмірі, ніж просить позивачка. При цьому, врахувавши думку самої дитини та батьків дитини, суд першої інстанції вважав за доцільне відмовити в задоволенні позовних вимог про визначення місця проживання дитини, оскільки воно вже визначено за домовленістю між батьками і ніким не оспорюється та не заперечуються, перешкоди в його реалізації відсутні.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просив скасувати рішення в частині задоволених позовних вимог та в цій частині ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
Апеляційна скарга ОСОБА_1 обґрунтована тим, що він утримує дитину та приймає активну участь у вихованні сина, повністю матеріально утримує дитину під час його проживання у батька, а також оплачує більшу частину матеріальних витрат з його утримання під час проживання сина з матір`ю. 
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.
Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).
Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Отже, враховуючи викладене апеляційна скарга  ОСОБА_1 на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 вересня 2021 підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику як малозначна.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.
Стягуючи з відповідача аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів доходів (заробітку) відповідача, але не менше ніж 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця і до досягнення дитиною повноліття, суд першої інстанції вказав на відсутність відомостей, які б могли свідчити про неможливість сплати аліментів батьком дитини чи стягненні їх в меншому розмірі, ніж просить позивачка.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Статтею 8 ЗУ «Про охорону дитинства» встановлено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними (ч. 1ст. 181 СК України).
За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом (п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»).
Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Так, матеріалами справи встановлено, що батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ..
Встановлено, що дитина проживає з позивачкою та перебуває на її утриманні.
Відповідач є батьком дитини, а, відтак, на нього також покладений обов`язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Керуючись вказаними нормами права, а також врахувавши відсутність відомостей, що могли б свідчити про неможливість сплати аліментів батьком дитини чи стягненні їх в меншому розмірі, ніж просить позивачка, суд дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього сина у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходів (заробітку) відповідача, але не менше ніж 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця і до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 09 вересня 2020 року. 
Доводи апелянта в скарзі про те, що він утримує дитину та приймає активну участь у вихованні сина, повністю матеріально утримує дитину, - колегія суддів вважає необґрунтованими, безпідставними, та такими, що не впливають на законність рішення в оскаржуваній частині, з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Згідно зі ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).
За приписами ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Доказів того, що відповідач не в змозі сплачувати аліменти в заявленому розмірі, останнім ні в суді першої інстанції, ні в апеляційній інстанції надано не було.
Крім того, вказані доводи були предметом дослідження судом першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.
Інші твердження апелянта колегією суддів перевірені та визнані такими, що не впливають на законність рішення в оскаржуваній частині.
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи даний спір, суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно з`ясувавши обставини справи, оцінивши надані сторонами докази, дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача аліментів.
Рішення в оскаржуваній частині як таке, що відповідає нормам матеріального та процесуального права повинне бути залишене без змін, а апеляційна скарга без задоволення.
Законність рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо визначення місця проживання дитини, колегією суддів не перевіряється, так як не є предметом апеляційного оскарження.
В зв`язку із залишенням апеляційної скарги без задоволення, відповідно до ст. 141 ЦПК України, сплачений апелянтом судовий збір за подання апеляційної скарги поверненню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, - 

                                                  П О С Т А Н О В И Л А : 

Апеляційну скаргу ОСОБА_1   – залишити без задоволення.
Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 вересня 2021 року — залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко