ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"04" січня 2022 р.                                                           Справа №914/3023/20

Західний апеляційний господарський суд в складі колегії:
головуючого - судді                                                  Кравчук Н.М.
суддів                                                                      Кордюк Г.Т.
                                                                                Скрипчук О.С. 
розглянувши          апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Кам`янка-Бузький комбікормовий завод” б/н від 11.06.2021 (вх. № ЗАГС 01-05/2022/21 від 14.06.2021)
на рішення                    Господарського суду Львівської області від 29.04.2021 (суддя Манюк П.Т., повний текст рішення складено 11.05.2021) 
у справі                     № 914/3023/20
за позовом:                    Акціонерного товариства “Оператор газорозподільної системи “Львівгаз” (надалі АТ “Львівгаз”), м. Львів
до відповідача:          Товариства з обмеженою відповідальністю “Кам`янка-Бузький комбікормовий завод” (надалі ТзОВ “Кам`янка-Бузький комбікормовий завод”), м. Кам`янка-Бузька Львівської області
про                              стягнення 142 744, 56 грн заборгованості

за участю представників учасників справи: не викликалися

ВСТАНОВИВ:
АТ “Львівгаз” звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до ТзОВ “Кам`янка-Бузький    комбікормовий” завод про стягнення 142 744, 56 грн заборгованості. 
В обґрунтування заявленого позову позивач зазначив, що згідно з договором на розподіл природного газу від 01.01.2016 № 09420Y63С5GР016 (надалі договір), позивач надав відповідачу послуги з розподілу природного газу за період з січня по вересень 2020 року на загальну суму 134 639,91 грн. Однак, відповідач не здійснив оплату за надані позивачем послуги з розподілу природного газу, у зв`язку з чим в нього за період з січня по вересень 2020 року виникла заборгованість в розмірі 134    639, 91 грн.    Окрім стягнення основного боргу, позивач просить суд стягнути на свою користь пеню в розмірі 5 900, 54 грн, 1 484, 21 грн 3% річних та 719, 90 грн інфляційних втрат.
Рішенням Господарського суду Львівської області від 29.04.2021 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ТзОВ “Кам`янка-Бузький комбікормовий завод” на користь АТ “Львівгаз” 134 639, 91 грн заборгованості; 182,39 грн 3% річних; 1 187,13 грн інфляційних втрат; 715,22 грн пені; 2 050,87 грн судового збору. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Рішення суду мотивоване тим, що між сторонами у справі укладено договір розподілу природного газу від 01.01.2016 № 09420Y63С5GР016, який не припинено та не розірвано, відтак він є обов`язковим до виконання. За таких обставину у відповідача існує обов`язок оплати вартості послуг з розподілу природного газу в порядку, передбаченому главою 6 розділу VI Кодексу ГРМ, в редакції постанови від 07.10.2019 № 2080. Таким чином, місцевий господарський суд дійшов висновку, що наявні підстави для задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості за послуги розподілу природного газу за період з січня по вересень 2020 року у розмірі 134    639, 91 грн.
Перевіривши розрахунок позивача щодо нарахування пені, 3% річних, інфляційних втрат, та здійснивши свій розрахунок, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем не вірно визначено період прострочення заборгованості, відтак, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню частково.
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ТзОВ “Кам`янка-Бузький комбікормовий завод” оскаржило його в апеляційному порядку. У апеляційній скарзі відповідач зазначив, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, не враховано надані ним докази та аргументи, відтак, винесено судове рішення з неповним з`ясуванням усіх обставин справи. Зокрема, скаржник звертає увагу суду на те, що позивач в    2020    році взагалі не надав відповідачу доступу до    газорозподільної    системи, що  підтверджується актом про припинення газоспоживання та пломбування запірних пристроїв від 11.12.2019. Відмовляючи у відновленні розподілу природного газу, позивач порушив Кодекс    газорозподільчих систем та умови Типового договору розподілу природного газу, де передбачено що оператор ГРМ зобов`язується забезпечити можливість цілодобового доступу споживача до газорозподільчої системи. Незаконність відмови у відновленні розподілу газу підтверджується листом НКРЕКП №11805/16.2/7-20 від 06.11.2020. Окрім того, ТзОВ “Кам`янка-Бузький комбікормовий завод” зазначає, що акти наданих послуг з розподілу природного газу за період з січня по вересень 2020 року були отримані відповідачем лише в жовтні 2020 року. Таким чином, вказані обставини свідчать про те, що позивач безпідставно нараховував відповідачу вартість наданих послуг з розподілу природного газу. 
АТ “Львівгаз” на адресу суду надіслало відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначило, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Згідно ч. 10    ст. 270 ГПК України    апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову меншою ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
В силу ч. 13    ст. 8 ГПК України    розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Клопотань про розгляд даної справи в судовому засіданні з викликом сторін до суду не надходило.
Суд апеляційної інстанції у відповідності до ст. 269 ГПК України переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів апеляційної інстанції встановила таке.
01.01.2016 між сторонами у справі укладено договір розподілу природного газу № 09420Y63С5GР016, шляхом    підписання заяви-приєднання до умов договору розподілу природного газу (для    споживача, що не є побутовим), відповідно до умов якого оператор ГРМ (позивач) зобов`язується надати споживачу послугу з розподілу природного газу, а споживач (відповідач) зобов`язується прийняти зазначену послугу та    сплатити її вартість у розмірі, строки та порядку визначені цим договором    (додаток 1).
Отже, відповідач приєднався до типового публічного договору розподілу природного газу, текст якого затверджений   Постановою НКРЕКП №2498 від 30.09.2015.
Згідно з пунктом 2.1. типового договору оператор ГРМ зобов`язується надати споживачу послугу з розподілу природного газу, а споживач зобов`язується прийняти зазначену послугу та оплатити її вартість у розмірі, строки та порядку, що визначені цим Договором.
Згідно з пунктом 3.1. типового договору споживач має право здійснювати відбір/споживання природного газу з розподільної системи за умови включення його до Реєстру споживачів будь - якого постачальника у періоді фактичного відбору/споживання природного газу, що в установленому Кодексом газотранспортної системи порядку підтверджується оператором газотранспортної системи до початку такого періоду.
Відповідно до підпункту 3 пункту 9.1. договору оператор ГРМ має право припинити/обмежити розподіл природного газу споживачу в порядку та у випадках, передбачених Кодексом газорозподільних систем, у разі подання        споживачем або його постачальником (який уклав з Оператором ГРМ договір на виконання робіт, пов`язаних з припиненням/обмеженням газопостачання споживачам) письмової заяви про припинення газопостачання.
11.12.2019 на виконання заяви № 279 відповідача, поданої в порядку, передбаченому пунктом 9.1 договору, представниками позивача було здійснено пломбування запірних пристроїв, про що було складено акт про припинення газоспоживання та пломбування запірних пристроїв (а.с. 113-114). 
Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 2080 від 07.10.2019 внесено зміни до Кодексу ГРМ (та до договору відповідно), згідно з якими з 01.01.2020 запроваджується новий порядок розрахунків за послугу з розподілу природного газу, зокрема, змінено принцип визначення величини потужності для споживачів природного газу та здійснено перехід від приєднаної потужності до замовленої, яка розраховується відповідно до вимог Кодексу ГРМ, виходячи із об`ємів споживання об`єктів споживачів за попередній рік.
Відповідно до пункту 6.1 договору оплата вартості послуги оператора ГРМ з розподілу природного газу здійснюється споживачем за тарифом встановленим регулятором для оператора ГРМ, що сплачується як плата за річну замовлену потужність, з урахуванням вимог Кодексу газорозподільних систем.
Згідно з пунктом 6.2. договору тариф, встановлений згідно з пунктом 6.1 цього розділу, є обов`язковим для сторін з дати набрання чинності постановою Регулятора щодо його встановлення.
До встановлення тарифів на послуги розподілу природного газу, виходячи з величини річної замовленої потужності об`єкта споживача відповідно до Кодексу газорозподільних систем, оплата послуг здійснюється за тарифами, встановленими Регулятором для оператора ГРМ, за фізичний обсяг розподілу природного газу.
Величина річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) споживача на розрахунковий календарний рік визначається відповідно до Кодексу ГРМ.
Місячна вартість послуги розподілу природного газу визначається як добуток 1/12 річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) споживача на тариф, встановлений Регулятором для відповідного Оператора ГРМ із розрахунку місячної вартості одного кубічного метра замовленої потужності (пункт 6.3. договору).
В даному випадку позивачем розраховано розмір плати відповідно до актів наданих послуг з розподілу природного газу, складених за період з 01.10.2018 по 30.09.2019, фактичне споживання відповідачем природного газу склало 160870,14 метрів кубічних. Таким чином, 1/12 річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) споживача склало 13405,84 метрів кубічних, а вартість послуг з розподілу природного газу на 2020 рік в період з 01 січня по 30 червня становила 14478,32 грн. (з ПДВ) за місяць, а з липня 2020 року становила 15926,15 грн.
За твердженням позивача, відповідач не виконав свої зобов`язання за договором в частині оплати місячної вартості величини річної замовленої потужності, зокрема у період з січня по вересень 2020 року не сплачував вказану плату.
У листі №10 від 29.01.2020 (а.с. 79) ТзОВ “Кам`янка-Бузький    комбікормовий” зазначило, що його робота носить сезонний характер і використання газу здійснюється лише протягом 4-ох місяців, починаючи з 01.08.2020 по 01.12.2020. З огляду на викладене, товариство просило встановити індивідуальний графік оплати за розподіл природного газу, виходячи з величини річної замовленої потужності, визначений як добуток ј річної замовленої потужності об`єкта споживача на тариф, встановлений Регулятором для відповідного Оператора ГРМ за період з 01.08.2020 по 01.12.2020.
Вказаний лист був залишений позивачем без відповіді.
Відповідно до актів наданих послуг позивачем надано відповідачу послуг з розподілу природного газу за період з січня по вересень 2020 року на загальну суму 134 639,91 грн.
Вказані акти підписано лише позивачем, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, відповідач відмовився від їх підписання без обґрунтувань причин такої відмови.
Як вбачається з листа від 01.10.2020 № 79018-Сл-7670-1020, позивачем повторно було скеровано на адресу відповідача акти наданих послуг згідно договору розподілу природного газу за період січень-серпень 2020 року. Вказані акти відповідач отримав 02.10.2020. Однак доказів первинного надіслання вказаних актів на адресу відповідача позивачем не надано.
12.10.2020 позивачем було скеровано на адресу відповідача акт наданих послуг згідно договору розподілу природного газу за вересень 2020 року. Вказаний акт відповідач отримав 13.10.2020.
Однак, вищевказані акти відповідач не підписав та оплату за ними не здійснив.
Вищевказані обставини стали підставою для звернення АТ “Львівгаз” до суду Львівської області з позовом до ТзОВ “Кам`янка-Бузький    комбікормовий завод” про стягнення заборгованість з оплати послуг розподілу природного газу в розмірі 134    639, 91 грн, пені в розмірі 5 900, 54 грн, 1    484, 21 грн 3% річних та 719, 90 грн інфляційних втрат.
При винесенні постанови колегія суддів керувалася таким.
Відповідно до п. 1 ч. 2    ст. 11 ЦК України    однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договір.
Відповідно до ч. 1    ст. 626 ЦК України    договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Частиною 1    ст. 627 ЦК України    визначено, що відповідно до    статті 6 цього Кодексу    сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього    Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно із ч. 1    ст. 628 ЦК України    зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Статтею 629 ЦК України    визначено, що договір є обов`язковим до виконання сторонами.
Як було зазначено вище, 01.01.2016 між сторонами у справі укладено договір розподілу природного газу для споживача, що не є побутовим № 09420Y63С5GР016, шляхом підписання заяви-приєднання до умов договору розподілу природного газу.
Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором надання послуг з розподілу природного газу.
Згідно із ч.ч. 2, 6 ст. 633 ЦК України умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Умови публічного договору, які суперечать ч. 2 цієї статті та правилам, обов`язковим для сторін при укладенні і виконанні публічного договору, є нікчемними.
В силу cт. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов`язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору. Якщо вимога про зміну або розірвання договору пред`явлена стороною, яка приєдналася до нього у зв`язку зі здійсненням нею підприємницької діяльності, сторона, що надала договір для приєднання, може відмовити у задоволенні цих вимог, якщо доведе, що сторона, яка приєдналася, знала або могла знати, на яких умовах вона приєдналася до договору.
Тобто, договір розподілу природного газу є договором приєднання, за яким його умови визначені заздалегідь однією із сторін, а тому такий договір може бути укладений лише шляхом приєднання другою стороною до нього в цілому, що означає, що друга сторона не може змінювати умови запропонованого договору, а може лише прийняти їх в запропонованому вигляді.
Відповідно до    ст. 1 Закону України "Про ринок природного газу"    розподіл природного газу - господарська діяльність, що підлягає ліцензуванню і пов`язана з переміщенням природного газу газорозподільною системою з метою його фізичної доставки споживачам, але що не включає постачання природного газу; споживач - фізична особа, фізична особа - підприємець або юридична особа, яка отримує природний газ на підставі договору постачання природного газу з метою використання для власних потреб, а не для перепродажу, або використання в якості сировини; постачальник природного газу (далі - постачальник) - суб`єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із постачання природного газу; постачання природного газу - господарська діяльність, що підлягає ліцензуванню і полягає в реалізації природного газу безпосередньо споживачам на підставі укладених з ними договорів.
За приписами ч. 1    ст. 40 Закону України "Про ринок природного газу"    розподіл природного газу здійснюється на підставі та умовах договору розподілу природного газу в порядку, передбаченому кодексом газорозподільних систем та іншими нормативно-правовими актами. За договором розподілу природного газу оператор газорозподільної системи зобов`язується забезпечити замовнику послуги розподілу природного газу на період та умовах, визначених договором розподілу природного газу, а замовник зобов`язується сплатити оператору газорозподільної системи вартість послуг розподілу природного газу.
Кодексом газорозподільних систем, , визначаються взаємовідносини оператора газорозподільних систем із суб`єктами ринку природного газу, а також правові, технічні, організаційні та економічні засади функціонування газорозподільних систем.
Згідно з п. 4 гл. 1 розділу І Кодексу газорозподільних систем, договір розподілу природного газу, затвердженим    Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 2494 - правочин, укладений між оператором газорозподільної системи та споживачем (у тому числі побутовим споживачем) відповідно до вимог цього    Кодексу, згідно з яким забезпечується фізична доставка природного газу, належного споживачу, та/або цілодобовий доступ об`єкта споживача до газорозподільної системи.
Відповідно до положень пункту 1 глави 6 розділу VI Кодексу газорозподільних систем (тут і надалі - в редакції чинній на момент звернення позивача до суду) розрахунки споживача за послугу розподілу природного газу, що надається Оператором ГРМ за договором розподілу природного газу, здійснюються виходячи з величини річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) споживача та оплачуються споживачем рівномірними частками протягом календарного року.
Місячна вартість послуги розподілу природного газу визначається як добуток 1/12 річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) споживача на тариф, встановлений Регулятором для відповідного Оператора ГРМ із розрахунку місячної вартості одного кубічного метра замовленої потужності.
До встановлення тарифів на послуги розподілу природного газу, виходячи із річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) споживача відповідно до цього    Кодексу, оплата послуг здійснюється за тарифами, встановленими Регулятором для Оператора ГРМ, за фізичний обсяг розподілу природного газу.
Згідно з п. 2 гл. 6 р. VI Кодексу газорозподільних систем Оператор ГРМ зобов`язаний до 12 жовтня щорічно за підсумками газового року проінформувати споживача про фактичний обсяг споживання природного газу об`єктом (об`єктами) споживача за    попередній газовий рік, величину планованої місячної плати за послуги розподілу із зазначенням її складових (визначається Оператором ГРМ відповідно до абзацу першого цього пункту). Така інформація може бути надана споживачеві шляхом розміщення її в особистих кабінетах споживача (за наявності), актах приймання-передачі природного газу (для споживачів, що не є побутовими), платіжних документах тощо.
Споживач, що не є побутовим, має право не пізніше ніж до 20 жовтня календарного року, що передує розрахунковому (крім замовлення потужності на 2020 рік, яке здійснюється до 01 листопада), подати Оператору ГРМ уточнену заявку на величину річної замовленої потужності сумарно по всіх його об`єктах у газорозподільній зоні відповідного Оператора ГРМ на розрахунковий календарний рік. У такому разі, якщо фактичний обсяг використання потужності (протягом календарного року) буде перевищувати замовлену споживачем річну потужність, величина перевищення має бути сплачена споживачем за двократною вартістю тарифу на розподіл природного газу на користь Оператора ГРМ відповідно до договору розподілу природного газу.
Фактичний обсяг використання потужності визначається виходячи із фактичного обсягу споживання природного газу наростаючим підсумком протягом відповідного календарного року.
У випадку якщо річна замовлена потужність об`єкта (об`єктів) споживача на розрахунковий календарний рік визначається Оператором ГРМ виходячи з фактичного обсягу споживання природного газу цим об`єктом за    газовий рік, що передував розрахунковому календарному року, нарахування Оператором ГРМ вартості перевищення замовленої потужності не здійснюється.
На період до кінця 2019 року Оператор ГРМ визначає річну замовлену потужність об`єкта споживача виходячи з фактичного обсягу споживання природного газу цим об`єктом за період з 01 жовтня 2018 року по 30 вересня 2019 року.
Враховуючи, що у строк, визначений ч. 4 п. 2 гл. 6 розд. 6 Кодексу ГРМ, ТзОВ “Кам`янка-Бузький комбікормовий завод” не надало заяви про величину річної замовленої потужності у встановлений строк, визначення величини річної потужності правомірно здійснювалось позивачем на підставі даних фактичного обсягу споживання об`єктом відповідача природного газу за газовий рік, що передував розрахунковому календарному року.
Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 3032 від 24.12.2019, для АТ “Львівгаз” визначено тариф на послуги розподілу природного газу на період з 01 січня 2020 року до 30 червня 2020 року (включно) у розмірі 0,90 грн за 1 м3 на місяць (без урахування ПДВ), а з 01 липня 2020 року - у розмірі 1,11 грн за 1 м3 на місяць (без урахування ПДВ).
Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 1170 від 24.06.2020 внесено зміни до постанови №3032 від 24.12.2019 та встановлено, що з 01 липня 2020 року тариф на послуги розподілу природного газу - у розмірі 0,99 грн за 1 м-3 на місяць (без урахування ПДВ).
Відповідно до актів наданих послуг з розподілу природного газу, складених за період з 01.10.2018 по 30.09.2019, фактичне споживання відповідачем природного газу склало 160870,14 метрів кубічних, що згідно з п.2 гл.6 розд. 6 Кодексу ГРМ визнається річною замовленою потужністю об`єкта споживача.
Таким чином, 1/12 річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) споживача становить 13405,84 метрів кубічних.
З урахуванням викладеного, на підставі п. 6.3 Договору та відповідно до встановленого для АТ “Львівгаз” тарифу, за об`єктом відповідача, визначено вартість послуг з розподілу природного газу на 2020 рік в період з 01 січня по 30 червня у розмірі 14478,32 грн. (з ПДВ) за місяць, а з липня 2020 року 15926,15 грн.
Періодом для здійснення розрахунків за договором розподілу природного газу є календарний місяць (п. 2 гл. 6 р. VI Кодексу газорозподільних систем).
Відповідно до п. 7 гл.6 р. VI Кодексу газорозподільних оплата вартості послуг за договором розподілу природного газу здійснюється споживачем на підставі відповідного рахунка Оператора ГРМ на умовах договору розподілу природного газу.
В п. 6.5 договору передбачено, що споживач, що не є побутовим, зобов`язаний здійснити оплату величини вартості перевищення річної замовленої потужності протягом 10 робочих днів з дня надання Оператором ГРМ рахунку на оплату.
Відповідно до п. 6.6 договору, остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться споживачем до десятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів.
Наявними в матеріалах справи актами приймання-передачі послуг з розподілу природного газу, підписаних представниками позивача підтверджують надання послуги з розподілу природного газу та рахунки на оплату вартості послуги з розподілу природного газу за період з січня 2020 по вересень 2020 з доказами направлення таких документів відповідачу.
Відповідно до ч. 1    ст. 193 Господарського кодексу України    та    ст. 526 ЦК України    зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з ч. 1    ст. 530 ЦК України    якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що останні не містять доказів оплати наданих послуг.
Згідно зі    ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Частиною 1    ст. 222 Господарського кодексу України    визначено, що учасники господарських відносин, які порушили майнові права або законні інтереси інших суб`єктів, зобов`язані поновити їх, не чекаючи пред`явлення їм претензії чи звернення до суду.
З огляду на вищенаведене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що позовні вимоги, про стягнення з відповідача 134 639, 91 грн є обґрунтованими, підтверджуються матеріалами справи, а тому підлягають до задоволення.
Стосовно доводів скаржника про те, що у зв`язку із припиненням газопостачання у відповідача відсутній обов`язок оплачувати послуги з розподілу природнього газу, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Як було зазначено вище, на виконання заяви відповідача, поданої в порядку, передбаченому пунктом 9.1 договору, представниками позивача    11.12.2019 було здійснено пломбування запірних пристроїв, про що було складено акт про припинення газоспоживання та пломбування запірних пристроїв.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що обставин проведення 11.12.2019 механічного від`єднання об`єкта відповідача від газових мереж не встановлено, так само як і не встановлено факту подання відповідачем заяви про остаточне припинення користування природним газом та ініціювання припинення договору розподілу природного газу
Згідно з пунктом 8 глави 6 розділу VI Кодексу ГРМ припинення або обмеження розподілу (споживання) природного газу не звільняє споживача від зобов`язання оплати вартості послуг за договором розподілу природного газу, крім випадку розірвання цього договору. У разі розірвання договору розподілу природного газу Оператор ГРМ коригує дані технічної потужності та вільної потужності для забезпечення нових приєднань (резерву потужності) на відповідній ГРП згідно з вимогами розділу VII    цього Кодексу.
Зазначений пункт не ставить у залежність фактичне постачання газу споживачу з оплатою послуг розподілу такого газу, отже відповідач міг не здійснювати таку оплати лише у випадку розірвання договору розподілу природного газу. Однак, матеріали господарської справи не містять доказів на підтвердження розірвання, укладеного між позивачем та відповідачем договору розподілу природного газу.
Отже, оскільки договірні відносини між сторонами не припинено, а лише з 11.12.2019 припинено розподіл природного газу, позивач правомірно та обґрунтовано нараховував відповідачу вартість наданих послуг з розподілу природного газу.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 18.02.2021 у справі № 922/1703/20.
Щодо забезпечення цілодобового доступу об`єктів відповідача до газорозподільної системи, як складової послуги з розподілу, необхідно зазначити, що згідно п.1 розділу II Кодексу ГРМ газорозподільна система (ГРМ) є технологічним комплексом, що складається з організаційно і технологічно пов`язаних між собою об`єктів, призначених для розподілу природного газу від газорозподільних станцій безпосередньо споживачам.
Не можна розглядати поняття «розподілу газу» лише як доставку газу безпосередньо споживачу. Оскільки, розподіл природного газу це цілий комплекс дій (заходів) оператора ГРМ, пов`язаних з підтриманням системи ГРМ в надійному та безпечному стані, що підтверджується складовими структури тарифу на послуги з розподілу природного газу, до розрахунку якого, згідно Методики визначення та розрахунку тарифу на послуги розподілу природного газу (постанова НКРЕКП №236 від 25.02.2016    із змінами).
В нормативних актах в сфері ринку природного газу термін «розподіл природного газу» вживається і в розумінні фізичної доставки газу.
Таким чином, послуга з розподілу природного газу не обмежується обов`язками оператора ГРМ (АТ «Львівгаз») щодо фізичної доставки обсягів природного газу до об`єктів споживача та формування кількісних показників обсягів спожитого (розподіленого) природного газу, а включає в себе в цілому процес забезпечення цілодобового доступу до ГРМ в межах приєднаної потужності об`єкта споживача для можливості споживання ним відповідних об`ємів природного газу, виділених постачальником природного газу безпосередньо споживачу, і в розумінні цілого комплексу дій (заходів) оператора    ГРМ,    пов`язаних із забезпеченням безаварійності та належного стану ГРМ.
Твердження відповідача про зловживання позивачем монопольним становищем належними доказами не підтверджені, а його посилання на безпідставність відмови позивача у відновленні газопостачання    відповідача не є предметом дослідження у даній справі.
Окрім того, звертаючись з позовом позивач просив стягнути з відповідача пеню за порушення терміну оплати в розмірі 5 900, 54 грн, 1    484, 21 грн 3% річних та 719, 90 грн інфляційних втрат.
Частиною 1    статті 216 Господарського кодексу України    встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку,        передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.
Відповідно до частини 1    статті 230 Господарського кодексу України    штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової        суми (неустойка,        штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним        правил        здійснення        господарської        діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Пунктом 8.2. договору встановлено, що у разі порушення споживачем, що не є побутовим, строків оплати за цим договором він сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.
Відповідно до    статті 625 Цивільного кодексу України    боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Перевіривши розрахунок позивача та, здійснивши свій розрахунок (з урахуванням умов спірного договору та дат виникнення прострочення з урахуванням періодів нарахування інфляції) суд апеляційної інстанції зазначає, що місцевий господарській суд дійшов правильного висновку про те, що позивачем не вірно визначено період прострочення заборгованості, оскільки долученими до матеріалів справи належними доказами підтверджено факт отримання відповідачем актів наданих послуг згідно договору за період січень-серпень 2020 року лише 02.10.2020, а акт наданих послуг згідно договору розподілу природного газу за вересень 2020 року відповідач отримав лише 13.10.2020.
Таким чином, початок періоду прострочення відповідачем грошового зобов`язання згідно актів наданих послуг за період січень-серпень 2020 року розпочався лише 10.10.2020, а щодо акту наданих послуг з розподілу природного газу за вересень 2020 року не раніше наступного дня з моменту його отримання, тобто з 14.10.2020 року.
З огляду на вищенаведене вбачається, що проведені позивачем нарахування пені та 3 % річних проведені за період по 26.10.2020, підлягають перерахунку. Щодо інфляційних, то враховуючи що розмір інфляції за жовтень 2020 року становив 101,0 %, згідно з перерахунком, розмір інфляційних, виходячи із суми заборгованості за січень-серпень 2020 повинен становити 1    187, 13 грн. Однак суд виходить із меншого розміру інфляційних, що зазначений позивачем у позовній заяві (719, 90 грн).
Відтак, місцевий господарській суд дійшов вірного висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути пеню у розмірі 715, 22 грн, 3% річних в розмірі 182, 39 грн та інфляційні втрати в розмірі 719, 90 грн.
Твердження скаржника про порушення і неправильне застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення не знайшло свого підтвердження, в зв`язку з чим підстави для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового рішення відсутні.
Інші доводи, викладені у апеляційній скарзі, також не знайшли свого підтвердження під час її розгляду, а тому відхиляються як необґрунтовані.
Приписами    ст. 13 ГПК України    визначено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Дана норма кореспондується зі    ст. 46 ГПК України, в якій закріплено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.
Згідно зі ст. ст.    73,74,77 ГПК України    доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Частиною 1    ст. 86 ГПК України    встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безсторонньому дослідженні наявних у справі доказів.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Оскільки, апеляційна скарга до задоволення не підлягає, то відповідно понесені судові витрати на сплату судового збору за подання апеляційної скарги залишається за скаржником.
Керуючись, ст.ст.    269,    275,    276,    282,    284 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд -
ПОСТАНОВИВ:
1.          Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Кам`янка-Бузький комбікормовий завод” залишити без задоволення.
2.          Рішення Господарського суду Львівської області від 29.04.2021 у справі №914/3023/20 залишити без змін.
3.          Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги залишити за скаржником.
4.          Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та з урахуванням положень    ст. 287 ГПК України    може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 288-289 ГПК України.
5.          Справу повернути до Господарського суду Львівської області.

Веб-адреса сторінки суду https://wag.court.gov.ua/sud4870/ на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається.

          Головуючий суддя                                                  Н.М. Кравчук

 Судді                                                                                Г.Т. Кордюк

                                                                                          О.С. Скрипчук