ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/29065/20                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Вєкуа Н.Г.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  02 лютого 2022 року                                                                       м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого судді                                                                             Ганечко О.М.,
суддів                                                                                              Кузьменка В.В.,
                                                                                                    Василенка Я.М.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 вересня 2021 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,
  
В С Т А Н О В И В :

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернулась ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, в якому просила суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про відмову в призначенні пенсії за віком;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити позивачу пенсію за віком, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», із застосуванням показника середньої заробітної плати України за 2017-2019 (п. 1 ст. 40) з 07.08.2020.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 31.01.2007 позивач вийшла на пенсію за вислугою років відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», а настанням пенсійного віку, позивач отримала право на призначення пенсії за віком, і у відповідності до законодавства звернулась із заявою до відповідача, проте, отримала відмову у призначенні пенсії за віком, оформлену листом від 18.08.2020 №2600-0206-8/115367, що зумовило її звернення до суду з даним позовом.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 вересня 2021 р. адміністративний позов задоволено.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про відмову в призначенні пенсії за віком.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити ОСОБА_1 пенсію за віком, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», із застосуванням показника середньої заробітної плати України за 2017-2019 (п. 1 ст. 40) з 07.08.2020.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору. 
Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 22.11.2021 відкрито апеляційне провадження та призначено апеляційну скаргу до розгляду у порядку письмового провадження на 02.02.2022.
15.12.2021 до суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу.
Виконуючи вимоги процесуального законодавства, колегія суддів ухвалила продовжити строк розгляду апеляційної скарги, згідно норм ст. 309 КАС України.
Дану справу розглянуто в порядку письмового провадження, оскільки, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, позивачу з 01.02.2007 призначено пенсію за вислугу років, відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення».
З 07.04.2008 позивачу було призупинено виплату пенсії, у зв`язку із працевлаштуванням на посаду, яка дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення».
У подальшому, позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в        м. Києві із заявою про призначенні пенсії за вислугу років, яку було прийнято Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві 07.08.2020.
Листом Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві від 18.08.2020      № 2600- 0206-8/115367, позивачу було повідомлено про відмову у призначенні пенсії за віком по заяві від 07.08.2020 № 6747, оскільки позивач вже перебувала на пенсії за вислугу років, призначеній відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Позивач, не погоджуючись з рішенням відповідача про відмову у призначенні пенсії за вислугою років, звернулась до суду з даним позовом.
Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що якщо позивачу було призначено пенсію за вислугу років, який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, а в подальшому при досягненні пенсійного віку особа отримує пенсію за віком відповідно до Закону № 1058-IV, слід вважати, що призначення пенсії за віком згідно Закону № 1058-IV особі здійснюється вперше, і має місце саме призначення пенсії за віком, а не у зв`язку з переведенням згідно ч. 3 ст. 45 указаного Закону, тому, показник заробітної плати має враховуватися за три календарні роки, що передують року призначення нового виду пенсії.
Натомість, апелянт вважає вказані висновки суду першої інстанції помилковими та необґрунтованими, позаяк, пенсія за вислугою років є пенсією, і після її призначення відбувається не призначення іншого виду пенсії, а є переходом на інший вид пенсії.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Так, спірні правовідносини між сторонами щодо порядку та підстав призначення пенсії, в тому числі зі зниженням пенсійного віку, регулюються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV (далі- Закон № 1058-IV).
Відповідно до приписів ст. 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення», громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.
Положеннями ст. 8 Закону № 1058-IV, визначено, що право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим    Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.
Так, частиною 3 ст. 45 Закону № 1058, на яку посилається у листі відповідач, встановлено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду України. При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.
Тож, з наведеного слідує, що ч. 3. ст. 45 Закону № 1058, регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеного саме за цим Законом, на інший, а й отже, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто, таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом        № 1058. Водночас, судом першої інстанції було досліджено, що позивачу призначено пенсію відповідно до Закону № 2262, котрий передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії. 
Так, зокрема, при призначенні пенсії за вислугу років, показник середньої заробітної плати (доходу) при її розрахунку не застосовується в силу вимог зазначеного Закону, адже основою доходу у цьому разі є грошове забезпечення.
Слід врахувати, що Верховний Суд у постанові від 31.10.2018 (справа № 876/5312/17) зробив висновок про те, що в ст. 9 Закону № 1058-IV, не передбачено такого виду пенсії, як пенсія за вислугу років. Разом з тим, ч. 3 ст. 45 зазначеного Закону, регламентує порядок переведення з одного виду пенсії, призначеного саме за цим Законом, на інший. Отже, призначення пенсії за віком на підставі  Закону № 1058-IV особі, якій було призначено пенсію за вислугу років, має місце саме у вигляді призначення такого виду пенсії, а не переведення згідно з ч. 3 ст. 45 Закону № 1058-IV.
Тобто, якщо ж особі було призначено пенсію за вислугу років, який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, а в подальшому при досягненні пенсійного віку особа отримує пенсію за віком відповідно до Закону № 1058-IV, слід вважати, що призначення пенсії за віком згідно Закону № 1058-IV особі здійснюється вперше, і має місце саме призначення пенсії за віком, а не у зв`язку з переведенням згідно ч. 3 ст. 45 указаного Закону, тому, показник заробітної плати має враховуватися за три календарні роки, що передують року призначення нового виду пенсії.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі №577/2576/17 підтримала таку правову позицію.
Тож, оскільки після призначення пенсії за вислугу років позивач продовжувала працювати та сплачувати у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, при призначенні позивачу у 2020 році пенсії за віком відповідно до Закону № 1058-IV, підлягає застосуванню середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії за віком згідно частини другої статті 40 цього Закону, на чому, цілком обґрунтовано наголосив суд першої інстанції. 
Отже, колегія суддів підтримує висновок суду першої інстанції про наявність у позивача права на призначення пенсії за віком відповідно до Закону № 1058-IV із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2017-2019 роки, що передують року звернення з заявою за призначенням пенсії за віком, з огляду на що, доводи апелянта про те, що пенсія за вислугою років є пенсією, і після її призначення відбувається не призначення іншого виду пенсії, а перехід на інший вид пенсії, є необґрунтованими.
З урахуванням викладеного, відповідач при відповідному зверненні позивача мав здійснити саме призначення пенсії позивачу з дотриманням вимог ст. ст. 27, 40 Закону № 1058, в тому числі застосувавши показник середньої заробітної плати в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачені страхові внески за 2017-2019 роки.
Таким чином, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
У цілому, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог, та не є підставою для скасування чи зміни оскаржуваного рішення суду першої інстанції.
Згідно з приписами ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
У відповідності до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та прийнято судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, з огляду на що, рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.          
Керуючись ст. ст. 243, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 - 331 КАС України, суд,
        
   П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 вересня 2021 р. - залишити без змін.

          Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена з підстав, визначених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя                                                                           О.М. Ганечко

Судді                                                                                                        В.В. Кузьменко

                                                                                                             Я.М. Василенко