УХВАЛА
Іменем України
 
18 січня 2022 року
м. Київ
 
справа № 487/2014/20
провадження № 61-64ск22
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду Бурлакова С. Ю. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., 
Червинської М. Є.,
 
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Миколаївського апеляційного суду від 02 грудня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів 
на утримання неповнолітньої дитини,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У квітні 2020 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 20 000,00 грн, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.
 
Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 25 травня 2021 року позов задоволено частково. Стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_1 у твердій грошовій сумі в розмірі 4 000,00 грн, щомісяця, починаючи з 07 квітня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Постановою Миколаївського апеляційного суду від 09 липня 2021 року рішення суду першої інстанції змінено в частині розподілу судових витрат. У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.
 
У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду про ухвалення додаткового рішення у справі в частині вирішення питання щодо розподілу судових витрат, просив стягнути з позивача у справі ОСОБА_2 на його користь витрати 
на правову допомогу в розмірі 7 000,00 грн.
 
Додатковим рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 13 жовтня 2021 року заяву задоволено частково. Стягнено з ОСОБА_2 на користь 
ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 5 600,00 грн пропорційно 
до задоволених вимог (суд виходив з того, що позовні вимоги задоволено частково, в розмірі 20 % від заявлених у позові).
 
Постановою Миколаївського апеляційного суду від 02 грудня 2021 року додаткове рішення суду першої інстанції скасовано, у справі прийнято нову постанову про відмову в задоволенні заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу з огляду на недоведеність розміру таких вимог.
 
29 грудня 2021 року ОСОБА_3 , діючи в інтересах ОСОБА_1 , надіслав засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Миколаївського апеляційного суду від 02 грудня 2021 року.
 
У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить суд касаційної інстанції оскаржувану постанову апеляційного суду скасувати і залишити в силі додаткове рішення суду першої інстанції.
 
З касаційної скарги убачається, що вона є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності оскаржуваного судового рішення.
 
Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України як і пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України передбачають, що однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення 
у випадках, встановлених законом.
 
Пунктом 3 частини першої статті 270 ЦПК України встановлено, що суд, який ухвалив рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
 
Згідно з частинами першою-шостою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані 
з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
 
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану 
зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
 
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
 
Відповідно до статті 28 Правил адвокатської етики, затверджених звітно-виборним з`їздом адвокатів України 09 червня 2017 року, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.
 
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
 
Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини.
 
На підтвердження складу та розміру витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, 
що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція 
до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
 
Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати 
з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та про порційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, 
в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або 
чи викликала справа публічний інтерес.
 
Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
 
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
 
Частиною першою статті 81 ЦПК України також визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
 
При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань 
у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).
 
Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх не співмірності.
 
Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані 
на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, 
а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, 
що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.
 
Як убачається з оскаржуваної постанови апеляційного суду та встановлено судом, на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу адвокатом надано детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, який містить перелік наданих послуг та квитанцію про сплату послуг адвоката.
 
Разом з цим, наданий опис не містить розрахунків витрат, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.
 
Договір про надання правничої допомоги, наданий адвокатом Трубою К. Б. 
до суду апеляційної інстанції разом з відзивом на апеляційну скаргу, також 
не містить інформації про розмір гонорару адвоката.
 
Таким чином, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову 
в задоволенні заяви про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу, оскільки не надано документального підтвердження розміру таких витрат, а також їх розрахунку.
 
Доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду апеляційної інстанції.
 
Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє 
у відкритті касаційного провадження у справі у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).
 
Із касаційної скарги убачається, що вона є необґрунтованою, правильне застосовування судом норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності постанови Миколаївського апеляційного суду від 02 грудня 2021 року.
 
Керуючись статтею 390, частинами першою, четвертою, шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
УХВАЛИВ:
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на постанову Миколаївського апеляційного суду 
від 02 грудня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити  ОСОБА_1 .
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Судді                                                                                                           С. Ю. Бурлаков
 
                                                                                                                      В. М. Коротун
 
                                                                                                                       М. Є. Червинська