ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/263/22	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №708/556/20 Категорія: 304090000 	Івахненко О. Г. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Гончар Н.  І. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2022 року	м. Черкаси	

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Вініченка Б.Б., Фетісової Т.Л.
учасники справи: 
позивач - Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»;
відповідач - ОСОБА_1 ; 
особа, що подала апеляційну скаргу - представник відповідача - адвокат Квітін Руслан Валерійович; 

розглянувши у відкритому судовому засіданнів порядку письмового позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Квітіна Руслана Валерійовича на рішення Чигиринського районного суду Черкаської області від 08 вересня 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, 

в с т а н о в и в:

У травні 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду із вказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що між АТ КБ "ПриватБанк" та відповідачем 23 травня 2008 року було укладено кредитний договір № б/н, за умовами якого ОСОБА_1 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.
Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Правилами користування платіжною карткою" та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті, складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.
Крім того відповідач 23 травня 2008 року підписала довідку про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду».
Проте, відповідач порушила свої зобов`язання щодо щомісячного повернення кредитної заборгованості, передбаченої договором, у зв`язку з чим станом на 23 березня 2020 року утворилась заборгованість в розмірі 128807,94 грн., в тому числі: заборгованість за поточним тілом кредиту - 00,00 грн., заборгованість за простроченим тілом кредиту - 70974,63 грн., нараховано відсотків за користування кредитом - 00,00 грн., заборгованість за простроченими відсотками - 00,00 грн., заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит, згідно ст. 625 ЦК України - 28547,15 грн., пеня - 22914,35 грн., комісія - 00,00 грн., штраф (фіксована частина) - 250,00 грн., штраф (процентна складова) - 6121,81 грн.
Рішенням Чигиринського районного суду Черкаської області від 08 вересня 2020 року позовні вимоги задоволено частково.
Стягнуто із   ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк заборгованість за кредитним договором № б/н від 23 травня 2008 року станом на 23 березня 2020 року в розмірі 105893,59 грн., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту - 70974,63 грн., заборгованості за відсотками - 28547,15 грн., штрафу (фіксована частина) - 250,00 грн., штрафу (процентна складова) - 6121,81 грн.
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" судовий збір у розмірі 1728,06 грн.
Суд першої інстанції прийшов до висновку щодо доведення позивачем позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача боргу за тілом кредиту, відсотками по кредиту і штрафних санкцій. Водночас, суд вирішив відмовити у стягненні з відповідача пені за прострочене зобов`язання з метою запобігання подвійній цивільно-правовій відповідальності останньої за одне й те ж саме порушення.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 - адвокат Квітін Р.В. подав апеляційну скаргу та просить скасувати рішення Чигиринського районного суду Черкаської області від 09 вересня 2020 року в частині задоволених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк».
У апеляційній скарзі вказує, що із виписки про рух коштів та наданих банком розрахунків вбачається, що за своєю суттю прострочене тіло кредиту, на яке вказує позивач, є завуальованими відсотками (банком зазначено як списання відсотків за використання кредитного ліміту), а не власне надані позичальником в користування кошти.
Зазначає, що позивачем до тіла кредиту безпідставно протягом строку користування карткою включено пеню, відсотки за користування кредитним лімітом, при цьому, банк самостійно в односторонньому порядку здійснював списання коштів за рахунку відповідача на погашення відсотків в непогодженому сторонами розмірі та необумовлених платежів, у зв`язку з чим збільшувалася заборгованість за простроченим тілом кредиту.
Стверджує, що застосовані банком процентні ставки у розрахунках заборгованості не відповідають базовій відсотковій ставці, погодженій сторонами у підписаній анкеті-заяві та довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», що становила 3 % на місяць (36 % річних) та 7 % на місяць (84 % річних) за прострочену заборгованість.
Вважає, що банком на підтвердження розміру заборгованості надано неналежні розрахунки, які ґрунтуються на не підписаних відповідачем Умовах та правилах надання банківських послуг, та виходять за межі домовленостей за укладеним між Банком та відповідачем письмовим договором. В документах відсутня регламентація складових частин поняття «прострочене тіло кредиту», тому позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що прострочене тіло кредиту є складовою частиною саме фактично отриманих відповідачем кредитних коштів, а тому заборгованість за простроченим тілом кредиту до стягнення не підлягає.
Звертає увагу, що зміст довідки про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» від 23 травня 2008 року № 0813120800054349446 не надає можливості ідентифікувати відомостей до якої анкети-заяви її підписано та з умовами користування якої саме кредитної картки погодилася ОСОБА_1 , оскільки вона містить відомості лише про тип картки без вказівки на її номер, крім того, номери на бланку анкети-заяви та довідки відрізняються. Вважає, що суд першої інтонації помилково прийняв як доказ вказану довідку.
Вказує, що оскільки довідка про умови кредитування, яка крім дати її підписання, жодним чином не пов`язана із кредитним договором та заявою про приєднання до нього, відсутня можливість встановити, з якими конкретними умовами погодилася ОСОБА_1 при підписанні анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк».
Також вважає, що відсутність у матеріалах справи пам`ятки клієнта, яка має видаватися позичальнику та встановлювати, зокрема, умови кредитування, вид кредитної картки, додатково підтверджує відсутність між сторонами відносин кредитування.
Крім того представник скаржника надіслав додаткові пояснення, в яких вказав, що оскільки максимальний кредитний ліміт за кредитним договором із ОСОБА_1 було встановлено у розмірі 19100 грн, відповідач не могла використати кошти понад вказану суму, тому сума заборгованості 70974,63 грн, яку вказує позивач, є заборгованість за простроченим тілом кредиту, яка включає в себе суму встановленого банком кредитного ліміту із сумою безпідставно нарахованих відсотків, про що вказано у апеляційній скарзі.
Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.
Перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали справи, колегія суддів приходить до наступного. 
Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Ухвалене судом першої інстанції рішення не повністю відповідає зазначеним вище вимогам.
Рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача пені в розмірі 22914,35 грн сторонами не оскаржується, тому відповідно до статті 367 ЦПК України не переглядається апеляційним судом.
Судом першої інстанції встановлено, що 23 травня 2008 року відповідачу ОСОБА_1 було відкрито картковий рахунок за кредитним договором № б/н, укладеним сторонами у формі заяви про відкриття рахунку та надання кредитної картки з встановленим кредитним лімітом на картковий рахунок.
У заяві зазначено, що відповідачка згідна з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилася та погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді.
До кредитного договору банк також додав довідку про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», підписану відповідачкою 23 травня 2008 року, і Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/.
У Довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» визначено, що базова процентна ставка в місяць (нараховується на залишок заборгованості виходячи із розрахунку 360 днів у році) становить 3,0 % (а.с. 40).
Крім того у заяві ОСОБА_1 від 23 травня 2008 року також визначено базову процентну ставку за кредитом у розмірі 3 % на місяць на залишок заборгованості (а.с. 39 зворот).
Також Довідкою визначено, що за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань, передбачених договором, більше ніж на 120 днів, сплачується штраф в розмірі 250 грн + 5 % від суми позову.
Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором станом на 23 березня 2020 року становить 128807,94 грн. та включає в себе: заборгованість за поточним тілом кредиту - 00,00 грн., заборгованість за простроченим тілом кредиту - 70974,63 грн., нараховано відсотків за користування кредитом - 00,00 грн., заборгованість за простроченими відсотками - 00,00 грн., заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит, згідно ст. 625 ЦК України - 28547,15 грн., пеня - 22914,35 грн., комісія - 00,00 грн., штраф (фіксована частина) - 250,00 грн., штраф (процентна складова) - 6121,81 грн.
Відповідно до довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, виданої на ім`я ОСОБА_1 01 квітня 2009 року, 17 квітня 2009 року, 21 серпня 2009 року, 01 жовтня 2009 року, 30 травня 2011 року, 04 липня 2011 року, 02 жовтня 2011 року, 04 березня 2015 року, 20 січня 2016 року, 21 січня 2016 року, 31 січня 2017 року та 13 травня 2019 року було змінено кредитний ліміт як шляхом збільшення, так і в сторону зменшення (а.с. 37). Максимальна сума кредитного ліміту становила 19100 грн та була встановлена 31 січня 2017 року.
Згідно із довідкою АТ КБ «ПриватБанк» щодо видачі відповідачу кредитних карток, що на ім`я ОСОБА_1 за кредитним договором було видано наступні кредитні картки: НОМЕР_1 від 01 травня 2008 року зі строком дії до травня 2012 року, 4149605378205660 від 28 січня 2010 року зі строком дії до травня 2012 року, 4149437720511516 від 24 лютого 2012 року зі строком дії до грудня 2015 року, 4149625801094283 від 04 березня 2015 року зі строком дії до квітня 2018 року та 5168742223885207 від 18 травня 2018 року зі строком дії до квітня 2022 року (а.с. 38).
Отже судом першої інстанції вірно встановлено, що строк дії кредитної картки не закінчився.
Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Позивачем додано до позовної заяви Умови і Правила надання банківських послуг (а.с. 10-15). Однак матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови і Правила узгоджені з відповідачем при підписанні заяви від 14 січня 2010 року, тому судом першої інстанції відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, обґрунтовано не взято до уваги умови кредитування, викладені у наданих позивачем Умовах і Правилах надання банківських послуг. 
Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що Довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» від 23 травня 2008 року, підписана ОСОБА_1 , є належним доказом у справі.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що зміст довідки про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» від 23 травня 2008 року № 0813120800054349446 не надає можливості ідентифікувати відомостей до якої анкети-заяви її підписано та з умовами користування якої саме кредитної картки погодилася ОСОБА_1 , оскільки вона містить відомості лише про тип картки без вказівки на її номер, крім того, номери на бланку анкети-заяви та довідки відрізняються, не спростовують надані позивачем докази. Так, відповідачем не надано доказів видачі їй 23 травня 2008 року іншої кредитної картки, ніж надана позивачем. 
Враховуючи наведене, судом першої інстанції правильно встановлено, що ОСОБА_1 було отримано від позивача кредитні кошти та не повернуто їх у встановлені договором строки, у зв`язку з чим заборгованість за кредитним договором підлягає до стягнення із відповідача на користь позивача.
Твердження скаржника про те, що відсутність у матеріалах справи пам`ятки клієнта, яка має видаватися позичальнику та встановлювати, зокрема, умови кредитування, вид кредитної картки, додатково підтверджує відсутність між сторонами відносин кредитування, не спростовують правильності висновків суду першої інстанції щодо доведення позивачем факту отримання відповідачем кредитних коштів у межах кредитного ліміту. Крім того , із наданої позивачем виписки по рахунку ОСОБА_1 вбачається, що остання користувалась кредитними коштами.
Разом з тим, судом першої інстанції не враховано, що визначена позивачем сума непогашеного кредиту 70974,63 грн перевищує суму виданого кредитного ліміту, який становить 19100 грн, і підлягає стягненню з відповідача.
Щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України у розмірі 28547,15 грн, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту, стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за процентами нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, а також пеню і штрафи.
При цьому заборгованість ОСОБА_1 за нарахованими та простроченими відсотками за розрахунками позивача дорівнює 0,00 грн.
Відповідно до наданої позивачем довідки ОСОБА_1 було видано декілька кредитних карток за договором від 23 травня 2008 року, термін дії останньої з яких закінчується у квітні 2022 року (а.с. 38). Отже, строк дії кредитного договору, укладеного між сторонами не закінчився.
Стаття 625 ЦЦК України визначає обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
У зв`язку з тим, що розмір процентів за користування кредитними коштами був встановлений сторонами у розмірі 3 % на місяць та строк дії кредитного договору не закінчився, відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України.
Згідно із позовними вимогами АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за нарахованими та простроченими відсотками за умовами кредитного договору у відповідача відсутня.
Враховуючи наведене, позовні вимоги про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України у розмірі 28547,15 грн, задоволенню не підлягають, тому рішення суду в цій частині підлягає до скасування.
За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо стягнення із відповідача на користь позивача штрафів в розмірі 250 грн (фіксованої частини) та 6121,81 грн (процентної складової), оскільки сторони погодили такі розміри неустойки під час укладення кредитного договору, що підтверджується Довідкою про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», підписаною ОСОБА_1 .Отже рішення суду першої інстанції в цій частині слід залишити без змін.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Статтею 376 ЦПК України визначено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене при неповному з?ясуванні обставин справи, невідповідності висновків суду обставинам справи, тому апеляційну скаргу слід задовольнити частково, рішення суду - змінити, зменшивши розмір заборгованості за тілом кредиту з 70974,63 грн до 19100 грн та загальний розмір заборгованості, станом на 23 травня 2008 року, що підлягає до стягнення із ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» з 105893 грн до 25471,81 грн. Рішення суду в частині стягнення заборгованості за відсотками в розмірі 28547,15 грн скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні цих позовних вимог.
У зв?язку із частковим задоволенням позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» та апеляційних вимог представника ОСОБА_1 - адвоката Квітіна Р.В. на підставі ст. 141 ЦПК України слід змінити розподіл судових витрат пропорційно до задоволених вимог.
АТ КБ «ПриватБанк» сплачено судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 2102 грн, а відповідачем сплачено судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 3153 грн.
Позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задоволено на 20 % (25471,81 грн * 100% / 128807,94 грн.), тому з відповідача слід стягнути на користь позивача понесені останнім витрати зі сплати судового збору в розмірі 420,4 грн (2102 грн. * 20% / 100%).
Оскільки вимоги апеляційної скарги відповідача задоволено на 66 %, з позивача слід стягнути на користь відповідача понесені останнім витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги розмірі 2080,98 грн (3153 грн * 66 % / 100 %).
Шляхом взаємозаліку з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 слід стягнути судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1660,58 грн (2080,98 грн - 420,40 грн).
Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд 

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Квітіна Руслана Валерійовича задовольнити частково. 
Рішення Чигиринського районного суду Черкаської області від 08 вересня 2020 року змінити в частині визначення розміру заборгованості за тілом кредиту та загального розміру заборгованості станом на 23 травня 2008 року, що підлягає до стягнення із ОСОБА_1  на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», зменшивши розмір заборгованості за тілом кредиту,  що підлягає до стягнення із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» з 70974 гривень 63 коп. до 19100 грн, та зменшивши загальний розмір заборгованості що підлягає до стягнення із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» з 105893 гривень 59 коп. до 25471 гривні 81 коп. 
Рішення суду в частині стягнення із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованості за відсотками в розмірі 28547 гривень 15 коп. скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні цих позовних вимог. 
Рішення суду про стягнення із  ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судового збору у розмірі 1728,06 грн скасувати.
Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1  понесені нею судові витрати зі сплати судового збору в сумі 1660 гривень 58 коп. 
В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, визначених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Судді