Справа № 307/2155/21

ПОСТАНОВА
 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28.12.2021                 м. Ужгород

       Суддя Закарпатського апеляційного суду Бисага Т.Ю., за участю секретаря - Кекерчень М.І., прокурора - Вакула Ю.В., захисника - Косарева-Козлова Л.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч.3 ст.172-6 КУпАП за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 27 жовтня 2021 року,
                                        В С Т А Н О В И В:
       Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення № 221 від 17.06.2021 -  ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді начальника відділу освіти, культури, сім`ї, молоді, спорту та туризму Углянської сільської ради, будучи відповідно до п. п. в) п. 1 ч. 1 ст. статті 3 Закону України «Про запобігання корупції» суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язані з корупцією, а саме посадовою особою місцевого самоврядування 11 рангу, будучи 15 вересня 2020 року притягнутою до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, тобто, протягом року підданою адміністративному стягненню за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, в порушення вимог ч. 1 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції», несвоєчасно, без поважних причин, після встановленого періоду декларування, 1 квітня 2021 року опублікувала на офіційному веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції щорічну декларацію за 2020 рік, яку повинна була подати до 1 квітня 2021 року, чим вчинила адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена частиною 3 статті 172-6 КУпАП.
       Постановою судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 27 жовтня 2021 рокунакладено на ОСОБА_1 штраф у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1 700 (одну тисячу сімсот) грн. з позбавленням права обіймати посади в органах місцевого самоврядування строком на один рік.
Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в дохід держави у розмірі 454,00 грн.        
       Не погоджуючись з даною постановою ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову суду та закрити провадження у справі. Вважає, що постанова є незаконною та необгрунтованою, прийнята з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.         

       Заслухавши пояснення захисника, прокурора, доводи та зперечення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані в справі докази, апеляційний суд дійшов до наступного висновку. 
Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст.1 КУпАП).
Відповідно до ч.7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Відповідно до вимог ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до п.1 ст.1 Закону України «Про запобігання корупції» корупційне правопорушення - діяння, що містить ознаки корупції, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.
Зі змісту складеного протоколу вбачається, що  ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді начальника відділу освіти, культури, сім`ї, молоді, спорту та туризму Углянської сільської ради, будучи відповідно до п. п. в) п. 1 ч. 1 ст. статті 3 Закону України «Про запобігання корупції» суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язані з корупцією, а саме посадовою особою місцевого самоврядування 11 рангу, будучи 15 вересня 2020 року притягнутою до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, тобто, протягом року підданою адміністративному стягненню за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, в порушення вимог ч. 1 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції», несвоєчасно, без поважних причин, після встановленого періоду декларування, 1 квітня 2021 року опублікувала на офіційному веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції щорічну декларацію за 2020 рік, яку повинна була подати до 1 квітня 2021 року, чим вчинила адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена частиною 3 статті 172-6 КУпАП.
Однак, визнаючи винною ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП, суд першої інстанції всупереч вимогам ст.ст.7, 245, 252, 280 КУпАП, належним чином не з`ясував обставини справи, не навів доказів на обґрунтування такого висновку, не оцінив сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття рішення про його винуватість у вчиненні правопорушення, що потягло передчасний висновок про те, що ОСОБА_1 вчинила адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, передбачене ч. 3 ст.172-6 КУпАП.
Таке судове рішення апеляційний суд вважає як необґрунтованим, оскільки в ньому відсутня оцінка доказів, на підставі яких судом були встановлені ті чи інші обставини, так і невмотивованим, оскільки в ньому не наведені належні та достатні мотиви та підстави для його ухвалення.
Диспозиція ч.3 ст.172-6 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, вчинені особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню.
З об`єктивної сторони дане адміністративне правопорушення полягає у несвоєчасному поданні без поважних причин декларації. Диспозиція цієї норми за своїм змістом є бланкетною адміністративно-правовою нормою, тобто нормою, яка лише називає або описує правопорушення, а для повного визначення його ознак відсилає до інших норм. Так, примітка до ст. 172-6 КУпАП, вміщуючи вказівку на суб`єкт цього правопорушення, відсилає до норм спеціального антикорупційного закону, зокрема частин 1 і 2 ст. 45 Закону, в яких, крім іншого, передбачено певну деталізацію відповідних положень нормативно-правових актів, що наповнює норму ч.1 ст. 172-6 КУпАП більш конкретним змістом для встановлення саме тих ознак, які мають значення для правової кваліфікації зазначеного діяння.
Частиною 1 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» встановлено, що особи, зазначені у пункті 1, підпунктах "а" і "в" пункту 2 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі - декларація), за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про запобігання корупції» суб`єктами, на яких поширюється дія цього Закону, є особи, уповноважені на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, в тому числі, народні депутати України, депутати Верховної Ради Автономної Республіки Крим, депутати місцевих рад, сільські, селищні, міські голови.
Як встановлено із матеріалів справи про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 подала декларацію про доходи 1 квітня 2021 року.
Відповідно в поданих ОСОБА_1 поясненнях на ім`я Секретаря виконкому Углянської ТГ - несвоєчасне направлення декларації було викликане через нестабільну роботу сайту НАЗК.
В матеріалах справи є наявна тільки копія вказаного пояснення. (а.с.11)
Жодних інших пояснень працівники правоохоронних органів у ОСОБА_1 не відбирали. 
Якщо навіть враховувати пояснення, що містяться у справі, - то ОСОБА_1 несвоєчасно подала декларацію до НАЗК з причин, що не залежали від її волі, держава не забезпечила можливість своєчасного подання нею відповідних відомостей, а тому суду першої інстанції необхідно було встановити ці причини та прийняти судове рішення, про відсутність в діях ОСОБА_1 суб`єктивної сторони, а відповідно і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-6 КУпАП.
З огляду на вказане, апеляційний суд вважає, що позиція ОСОБА_1 про відсутність в його діях умислу на порушення вимог фінансового контролю є неспростованою.
В матеріалах справи відсутні докази того, що особи, які складали протокол, перевіряли доводи ОСОБА_1 про неможливість доступу до Сайту, відсутні запити щодо роботу Сайту, його технічну справність, вільний доступ до мережі Інтернет, справність зв`язку тощо.
Апеляційний суд також зазначає, що складання протоколу про адміністративне правопорушення - це процесуальні дії суб`єкта владних повноважень, які спрямовані на фіксацію адміністративного правопорушення та, в силу положень статті 251 КУпАП, є предметом оцінки суду в якості доказу вчинення такого правопорушення при розгляді справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності.
Протокол про адміністративне правопорушення не повинен мати переваги перед іншими доказами, та сам по собі без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є безумовним та беззаперечним доказом на доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення.
В той же час, а ні протокол про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, а ні оскаржувана постанова суду, не містять доказів та жодного обґрунтування наявності умислу ОСОБА_1 на вчинення інкримінованого їй адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією.
Прокурором в судовому засіданні, як суду першої інстанції, так і апеляційного суду, також не надано жодних доказів на підтвердження умислу ОСОБА_1 на вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.172-6 КУпАП.
У рішенні від 21.07.2011 у справі «Коробов проти України» ЄСПЛ висловив позицію, що суд має право обґрунтувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту. Тобто таких, які не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується зі стандартом доведення «поза розумним сумнівом».
Враховуючи наведене, оскільки матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять доказів, що безпосередньо, поза розумним сумнівом вказували б на наявність у ОСОБА_1 умислу (прямого чи непрямого) та відповідного корисливого або іншого особистого інтересу особи, чи інтересу третіх осіб, на несвоєчасне подання відповідної декларації, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про недоведеність наявності в діянні ОСОБА_1 суб`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ч.3 ст.172-6 КУпАП, що свідчить про обґрунтованість апеляційної скарги в цій частині і виключає можливість притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вказаною правовою нормою.
Згідно ч.1 ст.7 КУпАП, - ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених Законом.
Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року №23-рп/2010, адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правовій презумпції, в тому числі, і закріпленої в статті 62 Конституції України презумпції невинуватості.
Така позиція Конституційного Суду України відповідає і правовим позиціям ЄСПЛ.
У своєму рішенні по справі «Аллене де Рібемон проти Франції» від 10 лютого 1995 ЄСПЛ зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості значно ширше, ніж це передбачають: презумпція невинності обов`язкова не тільки для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.
ЄСПЛ підкреслює, що обов`язок адміністративного органу нести тягар доведення є складовою презумпції невинуватості і звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до скоєння порушення.
На підставі викладеного апеляційний суд вважає, що постанова районного суду щодо ОСОБА_1 є необґрунтованою та прийнятою з істотними порушеннями вимог КУпАП, в зв`язку з чим підлягає скасуванню, а провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно нього - закриттю, у відповідності до ч.1 п.1 ст.247 КУпАП, за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 172-6 КУпАП. 
       Керуючись ст.  247, 283, 294 КУпАП, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 - задовольнити.

Постанову судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 27 жовтня 2021 року щодо ОСОБА_1 у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.172-6 КУпАП - скасувати, а провадження по справі закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.172-6 КУпАП.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає. 

Суддя Т.Ю. Бисага