КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М           У К Р А Ї Н И
 
10 січня2022 року                                                                          м. Київ
 
Унікальний номер справи № 761/24813/19
                                                                                                                 Апеляційне провадження № 22-ц/824/1822/2022
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:   головуючого - Левенця Б.Б.,
   суддів - Борисової О.В., Ратнікової В.М., 
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні) апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 10 листопада 2020 року, ухвалене під головуванням судді Фролової І.В., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-
 
в с т а н о в и в :
 
У червні 2019 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 вартість матеріального збитку у розмірі 52 127,13 грн., втрату товарної вартості у розмірі 36 286,15 грн., витрати на проведення оцінки у розмірі 2 000,00 грн., моральну шкоду у розмірі 5 000,00 грн., а всього - 95 413,28 грн., а також судові витрати.
В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 14 листопада 2018 року в м. Києві по вул. Мельникова, 36/1 сталась ДТП за участю автомобіля «Jeep», р.н. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_3 , та автомобіля «Land Rover» р.н. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Після ДТП водії обох транспортних засобів за спільною згодою оформили повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, яке передбачене п. 2 ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Вказував, що ОСОБА_1 визнав свою вину у скоєнні ДТП. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована у ПрАТ СК «ВУСО» згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АМ/4110862. 
З метою виявлення справедливого розміру матеріального збитку, спричиненого транспортному засобу в результаті ДТП, позивач звернувся до ТОВ «Клевер Експерт» та уклав договір № 749/12-18 про проведення експертної оцінки від 27 грудня 2018 (витрати на проведення експертизи склали - 2 000,00 грн.). На виконання укладеного договору ТОВ «Клевер Експерт» 16 січня 2019 року був складений звіт про оцінку вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 749/12-18, згідно якого розмір матеріального збитку складає - 151 898,63 грн., з яких 120 518,82 грн. - вартість відновлювального ремонту КТЗ, 31 379,81 грн. - величина втрати товарної вартості КТЗ, тобто величина зниження ринкової вартості транспортного засобу, відновленого за нормативними вимогами після пошкодження, порівняно з ринковою вартістю подібного непошкодженого транспортного засобу (втрати, які згідно з ч. 2 ст. 22 ЦК України зазнав позивач у зв`язку з пошкодженням речі). Згідно актів виконаних робіт № 6008123 від 22 лютого 2019 року та № 6009409 від 22 березня 2019 року, складених ТОВ «Віннер ЛЦКА», факт оплати яких підтверджується квитанціями, позивач здійснив за свій кошт відновлювальний ремонт пошкодженого автомобіля на суму в розмірі 122 127,13 грн. Страхове відшкодування у розмірі 50 000,00 грн. було сплачено позивачу страховиком. Відповідач добровільно здійснив два платежі готівковим розрахунком у сумі 20 000,00 грн. та припинив відшкодування. Враховуючи вказане, оскільки вина відповідача у завданні майнової шкоди встановлена європротоколом, позивач звернувся з позовом до суду про стягнення з відповідача на свою користь матеріальної шкоди, що становить різницю між вартістю відновлювального ремонту, лімітом відповідальності та добровільним відшкодуванням (а.с. 1-4, 89).
Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 10 листопада 2020 року вказаний позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 вартість матеріального збитку у розмірі 52 127,13 грн., втрату товарної вартості у розмірі 36 286,15 грн., витрати на проведення оцінки у розмірі 2 000,00 грн., моральну шкоду у розмірі 5 000,00 грн., а всього - 95 413,28 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 954,14 грн. (а.с. 148-155).
Не погодившись із рішенням районного суду, 28 травня 2021 року представник ОСОБА_1 - адвокат Конюшко Д.Б. звернувся до суду з апеляційною скаргою, у якій просив скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі (а.с. 159-166).
Апеляційну скаргу мотивував тим, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, а матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження розміру величини втрати товарної вартості завданого власнику КТЗ «Land Rover» р.н. НОМЕР_2 , що підлягають відшкодуванню відповідачем. Так, у висновку експерта у справі за основу дослідження було взято інший транспортний засіб «Range Rover Evogue 2.2. TD4, AT, AWD», що за комплектацією суттєво відрізняється від належного позивачеві транспортного засобу. Також звіт про оцінку вартості матеріального збитку заподіяного власнику КТЗ № 749/12-18 є неналежним та недопустимим доказом, оскільки відповідача не повідомляли про проведення огляду та оцінка проведена не на дату заподіяння збитку. Вважає, що позивач заявляючи вимоги про стягнення моральної шкоди не обґрунтував розмір вимоги, не навів доказів, фактів та обставин, які свідчать про наявність пережитих ним моральних страждань.
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07 червня 2021 року дану справу було призначено головуючому судді Шаховій О.В., судді, які входять до складу колегії: Вербова І.М., Головачов Я.В. (а.с. 168).
Ухвалою Київського апеляційного суду від 09 липня 2021 року відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 10 листопада 2020 року (а.с. 175).
20 серпня 2021 року представник ОСОБА_2 - адвокат Ковалевська Д.С. направила до суду відзив на апеляційну скаргу, у якому просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги відповідача, а рішення суду залишити без змін (а.с. 184-190).
Ухвалою Київського апеляційного суду від 08 вересня 2021 року призначено справу до розгляду Київським апеляційним судом без повідомлення учасників справи у порядку письмового провадження (а.с. 191).
Розпорядженням керівника апарату Київського апеляційного суду № 533/0602/21 від 30 листопада 2021 року відповідно до п. 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, пп. 5.4. розділу ІІ Засад використання автоматизованої системи документообігу Київського апеляційного суду, на підставі заяви судді-доповідача Шахової О.В. про відставку призначено повторний автоматизований розподіл цивільної справи № 761/24813/19 (а/п 22-ц/824/9989/2021) (а.с. 194).
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30 листопада 2021 року дану справу було призначено головуючому судді Левенцю Б.Б., судді, які входять до складу колегії: Ратнікова В.М., Борисова О.В. (а.с. 195).
Ухвалою Київського апеляційного суду від 02 грудня 2021 року прийнято справу до свого провадження та призначено справу до розгляду без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні) (а.с. 196-197).
 
За правилами ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 10 листопада 2020 року розглядається апеляційним судом в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні).
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
 
Судом встановлено,що 14 листопада 2018 року в м. Києві по вул. Мельникова, 36/1, відбулась ДТП за участю автомобіля «Jeep», р.н. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_3 , та автомобіля «Land Rover» р.н. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.
Після ДТП водії обох транспортних засобів за спільною згодою оформили повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду від 14 листопада 2018 року з якого вбачається, що ОСОБА_1 вину у скоєнні ДТП визнав (а.с. 9).
Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована у ПрАТ СК «ВУСО» згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АМ/4110862 (а.с. 10). 
Позивач звернувся до ТОВ «Клевер Експерт» та уклав договір № 749/12-18 про проведення експертної оцінки від 27 грудня 2018 та сплатив 2 000,00 грн. (а.с. 25-26).
На виконання укладеного договору ТОВ «Клевер Експерт» 16 січня 2019 року складений звіт про оцінку вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 749/12-18, згідно якого розмір матеріального збитку завданого власнику автомобіля «Land Rover» р.н. НОМЕР_2 , складає - 151 898,63 грн. (з яких: 120 518,82 грн. - вартість відновлювального ремонту КТЗ, 31 379,81 грн. - величина втрати товарної вартості КТЗ (а.с. 11-24).
Згідно актів виконаних робіт № 6008123 від 22 лютого 2019 року та №6009409 від 22 березня 2019 року, складених ТОВ «Віннер ЛЦКА», факт оплати яких підтверджується квитанціями № 5010/з1 від 16 січня 2019 року, за послуги ремонту автомобіля та № 5010/з2 від 16 січня 2019 року, за розрахунково-касове обслуговування, ОСОБА_2 здійснив за свій кошт відновлювальний ремонт пошкодженого ТЗ на суму в розмірі 122 127,13 грн. (а.с. 27-29).
Як вбачається з повідомлення ПрАТ СК «ВУСО» позивачу було виплачено страхове відшкодування у зв`язку з ДТП, яка мала місце 14 листопада 2018 року з вини водія забезпеченого ТЗ «Jeep» р.н. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 , у розмірі 50 000,00 грн. згідно зі страховим актом № 03436-24 (а.с. 30).
З розписок ОСОБА_2 вбачається, що 04 квітня 2019 року та 16 квітня 2019 року він отримав від ОСОБА_1 20 000,00 грн. в рахунок відшкодування шкоди, заподіяної ДТП (а.с. 31-32).
Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 03 вересня 2019 року за клопотанням представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 призначено у справі судову автотоварознавчу експертизу (а.с. 52-53).
Як вбачається з висновку експерта КНДІСЕ від 20 грудня 2019 року № 27076/19-54 за результатами проведення автотоварознавчої експертизи по цивільній справі № 761/24813/19, розмір величини втрати товарної вартості, завданий власнику КТЗ Land Rover Discovery Sport, р.н. НОМЕР_2 , внаслідок його пошкодження у ДТП 14 листопада 2018 року, станом на дату ДТП 14 листопада 2018 року, склав 36 286,15 грн. (а.с. 67-73).
Системний аналіз статей 509, 1187, 1188, 1192 ЦК України дає підстави для висновку, що факт завдання шкоди майну потерпілого джерелом підвищеної небезпеки, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов`язане з виконанням цими особами обов`язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка її завдала. Сторонами деліктного зобов`язання виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоду (боржник).
За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).
Разом з тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом або договором передбачено такий обов`язок.
Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.
До сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Відповідно до п. 9.1. статті 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-ІV) страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого. У разі якщо загальний розмір шкоди за одним страховим випадком перевищує п`ятикратну страхову суму, відшкодування кожному потерпілому пропорційно зменшується.
Відповідно до частини другої пункту 33.2 статті 33 вищевказаного Закону № 1961-ІV, у разі настання дорожньо-транспортної пригоди за участю лише забезпечених транспортних засобів, за умови відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за згоди водіїв цих транспортних засобів щодо обставин її скоєння, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ці водії мають право спільно скласти повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду.
У такому разі водії транспортних засобів після складення зазначеного в цьому пункті повідомлення мають право залишити місце дорожньо-транспортної пригоди та звільняються від обов`язку інформувати відповідні підрозділи Національної поліції про її настання.
У разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те працівників відповідних підрозділів Національної поліції розмір страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, не може перевищувати максимальних розмірів, затверджених Уповноваженим органом за поданням МТСБУ, що діяли на день настання страхового випадку.
Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого, а за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю потерпілих, становить 100 тисяч гривень на одного потерпілого (пункти 9.2, 9.3 статті 9 Закону                  № 1961-ІV).
Згідно з пунктом 36.1 статті 36 Закону № 1961-ІV страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.
Встановлено, що ПрАТ СК «ВУСО» виплачено позивачу страхове відшкодування у зв`язку з ДТП, яка мала місце 14 листопада 2018 року з вини водія забезпеченого ТЗ «Jeep» р.н. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 , у розмірі 50 000,00 грн. згідно зі страховим актом № 03436-24 (а.с. 30).
Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Згідно з положеннями статті 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.
Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Звертаючись з позовною заявою ОСОБА_2 просив стягнути з відповідача на свою користь матеріальну шкоду у розмірі 52 127,13 грн., що становить різницю між вартістю відновлювального ремонту (122 127,13 грн.), лімітом відповідальності (50 000,00 грн.) та добровільним відшкодуванням відповідача (20 000,00 грн.).
Згідно актів виконаних робіт № 6008123 від 22 лютого 2019 року та №6009409 від 22 березня 2019 року, складених ТОВ «Віннер ЛЦКА», факт оплати яких підтверджується квитанціями № 5010/з1 від 16 січня 2019 року та № 5010/з2 від 16 січня 2019 року, вбачається, що ОСОБА_2 здійснив за свій кошт відновлювальний ремонт пошкодженого автомобіля на суму в розмірі 122 127,13 грн. враховуючи ПДВ (а.с. 27-29).
Отже, з урахуванням суми страхового відшкодування у розмірі 50 000,00 грн., яка була сплачена на користь позивача та суми добровільного відшкодування відповідачем у розмірі 20 000,00 грн., суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 52 127,13 грн. матеріального збитку (122 127,13 грн. - 50 000,00 грн. - 20 000,00 грн. = 52 127,13 грн.).
Посилання апелянта на те, що звіт про оцінку вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 749/12-18 є неналежним та недопустимим доказом заподіяного збитку, колегія суддів відхилила, оскільки звіт є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу.
Крім того, при розрахунку матеріального збитку позивач виходив не з висновків звіту про оцінку вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу, а з реальної вартості виконаних робіт, необхідних для відновлення пошкодженого автомобіля позивача, які підтверджено актами виконаних робіт та квитанціями про їх оплату.
Щодо стягнення з відповідача шкоди, пов`язаної з втратою товарної вартості транспортного засобу у розмірі 36 286,15 грн. слід зазначити наступне.
Згідно з п. 32.7 ч. 1 ст. 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що шкоду, пов`язану із втратою товарної вартості транспортного засобу, страховик не відшкодовує.
Згідно з п. 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції, Фонду державного майна від 24.11.2003 №142/5/2092, вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).
Відповідно до п. 8.3 Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості.
За змістом наведених положень законодавства величина втрати товарної вартості входить до вартості матеріального збитку (реальних збитків).
Пунктом 1.6 Методики визначено, що величина втрати товарної вартості - це умовна величина зниження ринкової вартості КТЗ, відновленого за нормативними вимогами після пошкодження, порівняно з ринковою вартістю подібного непошкодженого КТЗ.
Пунктом 8.6 Методики передбачено два випадки, коли в разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту виникає фізичний знос, яким характеризується величина втрати товарної вартості: 1) унаслідок передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду; 2) унаслідок зниження міцності чи довговічності окремих елементів складових частин, захисних властивостей покриттів або застосування для ремонту складових частин, які були в ужитку чи в ремонті.
Таким чином, нарахування втрати товарної вартості передбачено, коли провадиться ремонт окремих деталей, вузлів і агрегатів, а також у разі заміни деталей, якщо це впливає на зовнішній вигляд й експлуатаційні якості транспортного засобу. Втрата товарної вартості не нараховується у разі заміни деталей, вузлів і агрегатів, що не потребують фарбування, за умови, що це не впливає на зовнішній вигляд й експлуатаційні якості автомобіля (заміна двигуна на новий, заміна фар, ліхтарів, скла, шин тощо). Якщо ж у разі заміни деталей, вузлів і агрегатів буде потрібне фарбування, то за умови, що це впливає на зовнішній вигляд транспортного засобу, втрата товарної вартості нараховується.
Системний аналіз наведених норм дає можливість дійти висновків, що власник пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди. При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі майнова шкода у вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, в загальному порядку (висновок викладено у постанові Верховного Суду від 04 грудня 2019 року  у справі № 359/2309/17).
Відповідно до частин 1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є:
1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);
2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил ст. 22 ЦК, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.
Як вбачається з висновку експерта КНДІСЕ від 20 грудня 2019 року № 27076/19-54 за результатами проведення автотоварознавчої експертизи по цивільній справі № 761/24813/19, розмір величини втрати товарної вартості, завданий власнику КТЗ Land Rover Discovery Sport, р.н. НОМЕР_2 , внаслідок його пошкодження у ДТП 14 листопада 2018 року, станом на дату ДТП 14 листопада 2018 року, склав 36 286,15 грн. (а.с. 67-73).
Доводи апеляційної скарги щодо неправильного визначення експертом величини втрати товарної вартості транспортного засобу апеляційний суд відхилив з огляду на те, що апелянтом не спростовано висновок експертизи.
При цьому, експерт у судовому засіданні в суді першої інстанції зазначив, що оскільки в поставленому питанні замовника дата оцінки передує даті проведення дослідження, провівши маркетингове дослідження у відкритих загальнодоступних джерелах пропозицій до продажу на ринку України, які перебувають у вільному доступі, а саме, періодичному довіднику цін на КТЗ «Бюллетень автотовароведа, выпуск №103 октярь 2018 г.», відсутня цінова інформація на бувші у використанні аналогічних КТЗ марки «Land Rover», моделі «Discovery Sport, в комплектації 2.0 D, AT, AWD», 2017 року випуску. Разом з цим, в довіднику «Бюллетень автотовароведа, № 103 октярь 2018г.», міститься інформація про ціни нових аналогічних автомобілів марки «Land Rover», моделі «Discovery Sport 2.0 D, AT», та як нової так і вартість бувшої у використанні 2017 року виготовлення моделі «Range Rover Evogue 2.2 TD4, AT, AWD», що за своїми технічними характеристиками відповідає об`єкту дослідження. Отже, відповідно до проведених розрахунків та, розмір величини втрати товарної вартості, завданий власнику КТЗ Land Rover Discovery Sport, р.н. НОМЕР_2 , внаслідок його пошкодження у ДТП 14 листопада 2018 року, станом на дату ДТП складав 36 286,15 грн.
Посилання апелянта на те, що позивач заявляючи вимоги про стягнення моральної шкоди не обґрунтував розмір вимоги, не навів фактів та обставин, які свідчать про наявність пережитих ним моральних страждань, спростовуються матеріалами справи, зокрема, у позовній заяві позивач вказував, що в результаті протиправних дій відповідача було пошкоджено автомобіль, що вплинуло на якість його повсякденного життя, він не може користуватися автомобілем та вимушений витрачати час на пошук експертів, СТО та звертатися за допомогою юристів.
Стягуючи з відповідача на користь позивача суму у розмірі 5 000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди суд першої інстанції виходив з втрат немайнового характеру, що зазнав позивач, зміни, які відбулись в його житті, що призвело до негативних наслідків, що відповідає принципу розумності та справедливості.
Враховуючи вказане, колегія суддів погодилась з висновком суду першої інстанції, що з ОСОБА_1 підлягає стягненню на користь ОСОБА_2 вартість матеріального збитку у розмірі 52 127,13 грн., шкода, пов`язана з втратою товарної вартості у розмірі 36 286,15 грн., витрати на проведення оцінки у розмірі 2 000,00 грн. та 5 000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди.
Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що наведені в апеляційній скарзі доводи не відносяться до тих підстав, з якими закон пов`язує можливість скасування чи зміни оскарженого рішення, і висновків суду не спростовують, тому в задоволенні скарги слід відмовити на підставі ст. 375 ЦПК України.
На підставі ст. 141 ЦПК України понесені апелянтом судові витрати на апеляційний розгляд справи відшкодуванню за рахунок позивача не підлягають.
З огляду на положення ч. 3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах касаційному оскарженню не підлягають, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 375, 381-382, 384 ЦПК України, суд -
 
п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення. 
Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 10 листопада 2020 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили негайно з моменту прийняття і оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.
 
Судді Київського апеляційного суду:                                          Б.Б. Левенець

                                                                                                          О.В. Борисова

В.М. Ратнікова