Ухвала
23 грудня 2021 року
м. Київ
справа № 130/545/20
провадження № 61-20461ск21
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Червинської М. Є. (суддя-доповідач), Бурлакова С. Ю., 
Коротуна В. М.,
розглянувши касаційні скарги ОСОБА_1 на заочне рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 29 травня 2020 року, постанову Вінницького апеляційного суду від 11 листопада 2021 року та додаткову постанову Вінницького апеляційного суду від 22 листопада 2021 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором позики,
ВСТАНОВИВ:
У березні 2020 року ОСОБА_1  звернулося до суду з вищезазначеним позовом, в якому просив стягнути з відповідача на його користь 245 000,00 грн боргу за договором позики та 35 361,00 грн - 3% річних від невиплаченої суми боргу.
Заочним рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 29 травня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено повністю.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок погашення боргу за договором позики від 15 травня 2014 року грошові кошти в сумі 245 000,00 грн та три відсотки річних від невиплаченої суми боргу за період з 16 травня 2015 року по 02 лютого 2020 року в сумі 35 361,00 грн. 
Вирішено питання розподілу судових витрат.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_2 оскаржив його в апеляційному порядку.
Постановою Вінницького апеляційного суду від 11 листопада 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено.
Заочне рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 29 травня 2020 року скасовано та ухвалено нове судове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором позики.
Додатковою постановою Вінницького апеляційного суду від 22 листопада 2021 року вирішено питання про розподіл судових витрат.
13 грудня 2021 року та 14 грудня 2021 року  ОСОБА_1  звернувся засобами поштового зв`язку до Верховного Суду із касаційними скаргами на заочне рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 29 травня 2020 року, постанову Вінницького апеляційного суду від 11 листопада 2021 року та додаткову постанову Вінницького апеляційного суду від 22 листопада 2021 року.
Відповідно до частини третьої статті 3 Цивільного процесуального кодексу України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з огляду на таке.
Згідно зі статтею 129 Конституції України та статтями 2, 17 ЦПК України  однією з основних засад цивільного судочинства є забезпечення апеляційного перегляду справи та у визначених законом випадках - 
на касаційне оскарження судового рішення.
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень 
та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. 
Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, як суду права, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах 
та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених 
у цій же статті ЦПК України. 
Згідно з пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом 
на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).
Ціна позову визначається у позовах про стягнення грошових коштів - сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку (пункт 1 частини першої статті 176 ЦПК України).
Предметом касаційного оскарження є судові рішення, ухвалені у справі про стягнення коштів за договором позики, у розмірі 280 361,00 грн.
Отже, справа № 130/545/20 не є справою з ціною позову, що перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб 
(2 270,00 грн х 250 = 567 500,00 грн). Справа № 130/545/20 є незначної складності та не належить до виключень, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.
Зазначена справа є малозначною відповідно до вищенаведених приписів ЦПК України.
Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; 
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Касаційні скарги не містять посилань на наявність обставин, які передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі або у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, підлягає касаційному оскарженню.
При цьому, Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи та значення справи для сторін і суспільства й також не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
Зазначення у постанові Вінницького апеляційного суду від 11 листопада 2021 року та додатковій постанові Вінницького апеляційного суду від 22 листопада 2021 року про можливість оскарження їх в касаційному порядку не є підставою для перегляду справи судом касаційної інстанції, оскільки справа є малозначною, а тому ухвалені у ній судові рішення касаційному оскарженню не підлягають.
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
З урахуванням наведеного, оскільки  ОСОБА_1 подав касаційні скарги на судові рішення, які не підлягають касаційному оскарженню, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження.
Керуючись статтею 129 Конституції України, статтею 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, частиною першою, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційними скаргами  ОСОБА_1 на заочне рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 29 травня 2020 року, постанову Вінницького апеляційного суду від 11 листопада 2021 року та додаткову постанову Вінницького апеляційного суду від 22 листопада 2021 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором позики.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.
Ухвала оскарженню не підлягає. 
Судді:	М. Є. Червинська С. Ю. Бурлаков В. М. Коротун