Постанова
Іменем України 
14 грудня 2021 року
м. Київ
справа № 149/736/20
провадження № 61-16146св21
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В. (суддя-доповідач),
суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Хопти С. Ф., Шиповича В. В.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
представник позивача -  ОСОБА_2 ,
відповідач - ОСОБА_3 ,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу  ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області у складі судді Вергелеса В. О.               від 11 травня 2021 року та постанову Вінницького апеляційного суду                 у складі колегії суддів: Берегового О. Ю., Панасюка О. С., Шемети Т. М.,           від 02 вересня 2021 року.
 
Зміст заявлених позовних вимог
У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про зобов`язання вчинити дії та відшкодування моральної шкоди.
Свої вимоги ОСОБА_1 мотивував тим, що рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 03 серпня 2015 року у справі № 149/467/15-ц зобов`язано ОСОБА_3 розібрати та засипати вигрібну яму, яка знаходиться на її присадибній ділянці по АДРЕСА_1 та розташована на відстані трьох метрів від частини його житлового будинку, не допустивши зливу в неї нечистот.
Вказане рішення тривалий час не виконувалося як в добровільному так і в примусовому порядку.
В липні 2019 року за участі державного виконавця, представників та робітників КП «Хмільниккомунсервіс», за допомогою спецтехніки було розібрано та демонтовано бетонну кришку вигрібної ями, та засипано її.            У зв`язку із цим, на місці виконання було складено акт. Однак, 05 грудня        2019 року ОСОБА_3 та її чоловік розкопали та очистили вигрібну яму. Листом від 13 грудня 2019 року Хмільницький міськрайонний відділ ДВС повідомив, що виконавче провадження було закінчено постановою                     від 23 вересня 2019 року у зв`язку із повним виконанням рішення суду.
Позивач вважав, що нове будівництво в кінці 2019 року відповідачкою вигрібної ями, розташованої на її присадибній ділянці, на відстані трьох метрів від його будинку та земельної ділянки, є порушенням пункту 2.22 Державних санітарних норм та правил утримання територій населених місць, затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України № 145 від 17 березня 2011 року, та пункту 3.26 Державних будівельних норм «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень»         ДБН 360-92.
Позивач стверджував, що вищевказаними протиправними діями відповідачки на протязі 2015-2020 років йому була спричинена моральна шкода, яка полягала у душевних переживаннях, спричинених порушенням його прав та необхідністю їх захисту, постійними судовими процесами, які були необхідні з метою недопущення порушення його законних інтересів, порушенням соціальних зв`язків та звичного способу життя. Крім того тривале невиконання відповідачкою його законних вимог щодо припинення дій із розміщення та використання вигрібної ями, змушує його кожного дня переживати за завдання шкоди його власності, однак на протязі тривалого часу не знаходить дійсної реалізації у вигляді усунення факторів, що завдають шкоди його майну.  ОСОБА_1 посилався на те, що вищевказані протиправні дії відповідачки в сукупності спричинили погіршення стану його здоров`я. 
Із урахуванням зазначеного, позивач просив позов задовольнити, зобов`язати ОСОБА_3 розібрати та засипати вигрібну яму, яка знаходиться на її присадибній земельній ділянці по АДРЕСА_2 та яка розташована на відстані трьох метрів від частини його житлового будинку, не допустивши зливу в неї нечистот, та стягнути з ОСОБА_3 на його користь моральну шкоду у розмірі 135 000, 00 грн.
Основний зміст та мотиви рішення суду першої інстанції
Рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області                    від 11 травня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судові витрати, пов`язані 
із залученням експертів, у розмірі 6 047, 30 грн.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не було доведено порушення його прав та законних інтересів, зокрема того, що в період з жовтня 2014 року по 23 вересня 2019 року та починаючи з грудня 2019 року розміщення, будівництво, відновлення та експлуатація відповідачкою ОСОБА_3 вигрібної ями з порушенням технічних та санітарних вимог, встановлених пунктом 3.26 Державних будівельних норм «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень», пунктів 2.21, 2.22 Державних санітарних норм та правил «Утримання території населених місць», призвело чи може призвести до пошкодження чи до створення реальної загрози пошкодження належного ОСОБА_1 на праві власності нерухомого майна, дискомфорту та незручностей у зв`язку з неприємними запахами нечистот та рідких відходів з вигрібної ями. Суд критично оцінив висновок психологічної експретизи.
Основний зміст та мотиви постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Вінницького апеляційного суду від 02 вересня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 11 травня         2021 року - без змін.
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки позивачем при розгляді цієї справи не доведено, що порушення ОСОБА_3 санітарних та технічних норм при розміщенні та будівництві вигрібної ями, призвело до пошкодження чи до створення реальної загрози пошкодження належного ОСОБА_1 майна.
Також апеляційний суд зауважив, що порушення технічних та санітарних вимог, встановлених Державними санітарними нормами та правилами утримання територій населених місць, затвердженими наказом Міністерства охорони здоров`я України № 145 від 17 березня 2011 року, Державних будівельних норм «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» ДБН 360-92, відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, рішень Європейського суду з прав людини щодо мирного володіння майном, які є частиною національного законодавства України, само по собі не може бути безумовною підставою для задоволення вимог позивача в частині розібрання та засипання вигрібної ями. Суд апеляційної інстанції врахував розміщення споруд на місцевості і баланс інтересів учасників спору.
Узагальнені доводи касаційної скарги
01 жовтня 2021 року до Верховного Суду представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області 11 травня 2021 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 02 вересня 2021 року 
і ухвалити нове судове рішення про задоволення позову у повному обсязі.
Підставами касаційного оскарження зазначених судових рішень заявник вказав те, що суди застосували норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених 
у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 квітня 2020 року 
у справі № 925/1196/18 та постановах Верховного Суду у складі колегії судів касаційних судів від 18 січня 2018 року у справі № 607/18288/14, 
від 14 березня 2018 року у справі № 1326/4579/2012, від 16 травня 2018 року у справі № 464/6026/13-ц, від 20 червня 2018 року у справі № 128/176/14, 
від 11 липня 2018 року у справі № 461/14952/14-ц, від 25 липня 2018 року 
у справі № 463/2715/15, від 25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15, 
від 23 жовтня 2019 року у справі № 761/6144/15, від 25 серпня 2020 року 
у справі № 357/14357/17 та від 17 вересня 2020 року у справі 
№ 607/13541/17 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
Також заявник посилається на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах 
(пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України) та вказує на порушення судами норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, внаслідок неналежного дослідження зібраних у справі доказів 
та встановлення обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
Заявник стверджує, що при вирішення спору суди попередніх інстанцій встановили, що відповідачкою здійснено будівництво вигрібної ями із порушенням будівельних та санітарних норм, але неправильно застосували до спірних правовідносин положення статей 386, 391 ЦК України, статей 103, 104, 152 ЗК України, вважаючи, що позивач зобов`язаний доводити наявність шкоди або інших втрат від таких незаконних дій. Право власності не було захищено.
Заявник наголошує на тому, що суди взяли до уваги неналежні та недопустимі докази, зробили неправильні висновки щодо розташування вигрібної ями по відношенню до належної позивачу частини будинку. Заявник вважає, що порушення відповідачкою вимог законодавства щодо розміщення та використання діючої вигрібної ями є підставою для покладення на неї, як на особу, яка вчинила протиправні дії відносно позивача, обов`язку з відшкодування моральної шкоди.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 07 жовтня 2021 року відкрито касаційне провадження у справі № 149/736/20.
Ухвалою Верховного Суду від 08 грудня 2021 року справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про зобов`язання вчинити дії та відшкодування моральної шкоди призначено до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
У поданому відзиві на касаційну скаргу  ОСОБА_3 посилається на те, що доводи касаційної скарги є безпідставними, необґрунтованими, такими, що не спростовують правильних по суті судових рішень судів першої та апеляційної інстанції. Під час розгляду справи судами належним чином досліджено наявні у матеріалах справи докази. Відповідачка зазначає, що позивач є її колишнім чоловіком та дійсним мотивом його позову є не порушення його права на безпечне довкілля, а створенні їй в силу особистих неприязних відносин, нестерпних умов проживання у належній їй частині житлового будинку. 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Відповідно до рішення виконкому Хмільницької міської ради № 214                     від 07 червня 1983 року на підставі рішення Хмільницького міського суду від 12 січня 1982 року № 2-22 за ОСОБА_3 закріплено в тимчасове користування присадибну земельну ділянку розміром - 360 кв. м по                  АДРЕСА_3 , згідно схеми. За ОСОБА_1 закріплено в тимчасове користування присадибну земельну ділянку розміром -                   735 кв. м по АДРЕСА_3 , згідно схеми.
Згідно із свідоцтвом про право власності від 16 квітня 2015 року серії НОМЕР_1 ОСОБА_3 є власником земельної ділянки площею 0,0354 га, розташованої по АДРЕСА_1 (цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер: 0510900000:00:003:0758).
У відповідності до реєстраційного свідоцтва від 18 березня 1983 року,              ОСОБА_3 є власником 23/50 житлового будинку АДРЕСА_4 ), про що зроблений запис в реєстраційній книзі за № 81.
Згідно із технічним паспортом на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1 від 15 жовтня 2015 року за ОСОБА_3 зареєстровано право власності на 23/50 будинку, за             ОСОБА_1 право власності не зареєстровано. Житловий будинок складається з прихожої 1-1, кімнати 1-2, кімнати 1-3, кімнати 1-4, санвузла        1-5, кухні 1-6, коридору 2-1, санвузла 2-2, прихожої 2-3, кімнати 2-5. Частина житлового будинку, яка складається з прихожої 1-1, кімнати 1-2, кімнати 1-3, кімнати 1-4, санвузла  1-5, кухні 1-6, перебуває у користуванні ОСОБА_1 як окрема квартира АДРЕСА_5 . Частина житлового будинку, яка складається з коридору 2-1, санвузла 2-2, прихожої 2-3, кімнати 2-5 та становить 23/50 частини будинку, перебуває у власності ОСОБА_3 та використовується як окрема квартира АДРЕСА_6 , що також підтверджується висновком експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи № ОС-415/002/21 від 07 травня 2021 року.
Центральна каналізація по АДРЕСА_1 відсутня.
Рішенням Хмільницького міськрайонного суду від 06 травня 2015 року у справі № 149/467/15-ц ОСОБА_3 зобов`язано за власний рахунок привести вигрібну яму, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , у відповідність до пункту 3.26 ДБН 360-92 «Містобудування Планування і забудова міських і сільських поселень», пунктів 2.21, 2.22 Державних санітарних норм та правил «Утримання території населених місць».
Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 03 серпня 2015 року рішення Хмільницького міськрайонного суду від 06 травня 2015 року скасовано та постановлене нове. Позов ОСОБА_1 задоволено. Зобов`язано ОСОБА_3 розібрати та засипати вигрібну яму, яка знаходиться на її присадибній земельній ділянці за адресою:                            АДРЕСА_1 , та розташована на відстані трьох метрів від частини житлового будинку позивача, не допустивши зливу в неї нечистот.
На виконання вказаного судового рішення видано виконавчий лист                   від 01 вересня 2015 року. 03 вересня 2015 року державним виконавцем Хмільницького міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Вінницькій області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. Протягом строку, передбаченого Законом України «Про виконавче провадження», боржник добровільно не виконала рішення суду.
Водночас, рішенням Хмільницького міськрайонного суду у справі № 149/202/18 від 26 червня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 30 тис. грн моральної шкоди, завданої незаконними діями державної виконавчої служби щодо невиконання рішення апеляційного суду Вінницької області від 03 серпня 2015 року, яким ОСОБА_3 зобов`язано розібрати та засипати вигрібну яму, яка знаходиться на її присадибній земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 , та розташована на відстані трьох метрів від частини його житлового будинку, не допустивши зливу з неї нечистот.
Згідно з актом державного виконавця від 22 липня 2019 року боржником ОСОБА_3 було самостійно зрізано залізне укріплення, вигрібна яма за адресою: АДРЕСА_7 , самостійно засипана землею в присутності стягувача ОСОБА_1 . Каналізаційна труба заглушена, що унеможливлює злив з неї нечистот. Вигрібна яма засипана, розібрана, злив нечистот з неї неможливий.
23 вересня 2019 року головним державним виконавцем Хмільницького міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Вінницькій області Лукашенко О. С. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження».                          У постанові зазначено, що 22 липня 2019 року під час виходу державного виконавця за адресою: АДРЕСА_7 , встановлено, що вигрібна яма, яка знаходиться на присадибній ділянці ОСОБА_3 та розташована на відстані трьох метрів від частини житлового будинку ОСОБА_1 , розібрана, засипана та злив з неї нечистот неможливий, про що складено акт державного виконавця, з яким ознайомлені сторони виконавчого провадження, про що свідчать їх підписи.
Відповідачка ОСОБА_3 в грудні 2019 року розкопала, очистила, відновила вигрібну яму та використовує її за своїм цільовим призначенням. Вказана обставина сторонами визнається.
Комісія, створена згідно розпорядження Хмільницького міського голови № 90-р від 03 березня 2020 року, що відображено в акті від 04 березня          2020 року, з метою розгляду звернення ОСОБА_1 з приводу дотримання ОСОБА_3 вимог санітарних, будівельних норм, стандартів і правил при облаштуванні вигрібної ями, вирішила: рекомендувати, згідно статті 103         ЗК України обом сторонам налагодити добросусідські відносини;  рекомендувати ОСОБА_3 дотримуватись рішення суду, щодо розміщення вигрібної ями на території домоволодіння по АДРЕСА_1 ; враховуючи положення статей 91, 158 ЗК України, статей 15, 16 ЦК України, звернутися до суду за захистом прав та інтересів.
У відповідності до звіту № 35-20 про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій споруди вигрібної ями по АДРЕСА_7 від 16 липня 2020 року, ФОП ОСОБА_4 , як відповідальний виконавець окремих видів робіт (послуг), пов`язаних із створенням об`єктів архітектури, який відповідно до кваліфікаційного сертифіката серії АЕ № 004077, як експерт будівельний І категорії має право на технічне обстеження будівель і споруд класу наслідків (відповідальності) СС2 (середні наслідки), на підставі результатів проведення обстеження та аналізу технічного стану будівельних конструкцій дійшов до висновку, що загальний технічний стан конструктивних елементів споруди вигрібної ями будинковолодіння ОСОБА_3 по АДРЕСА_7 - задовільний. В цілому встановлена відповідність вимогам надійності і можливість безпечної експлуатації. Зазначено, що цей висновок має силу за умови: не перевищення нормативних навантажень на елементи та конструкції споруди; ведення постійного нагляду за конструкціями вигрібної ями; регулярного не рідше 2 рази на рік проведення викачки фекальних стоків.
Згідно висновку експерта за результатами проведеної судової будівельно-технічної експертизи № ОС-415/002/21, складеного 07 травня 2021 року, на підставі проведеного дослідження, враховуючи результати натурального обстеження об`єктів дослідження, фактичні розміри земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,0354 га, кадастровий номер 0510900000:00:003:0758, що розташована по АДРЕСА_1 , враховуючи фактичне розташування житлового будинку та господарських будівель і споруд на цій земельній ділянці, експерт дійшов висновку, що технічна можливість розміщення на земельній ділянці для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,0354 га, кадастровий номер 0510900000:00:003:0758, за адресою: АДРЕСА_1 , вигрібної ями із дотриманням існуючих нормативно-правових актів у галузі будівництва відсутня.
10 лютого 2021 року при огляді речового доказу за місцем його знаходження - земельної ділянки, житлового будинку та вигрібної ями, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_7 , судом першої інстанції встановлено, що на земельній ділянці розташований одноповерховий житловий будинок. Від вулиці земельна ділянка огороджена парканом. Вхід та під`їзд до земельної ділянки і частини будинку під АДРЕСА_7 через ворота та хвіртку. 
Згідно з поясненнями сторін правою частиною будинку ( АДРЕСА_2 ) користується ОСОБА_1 , лівою частиною будинку ( АДРЕСА_7 ) користується ОСОБА_3 .
Оглядом також встановлено, що до лівої частини будинку з АДРЕСА_1 ведуть ворота та хвіртка. Безпосередньо за хвірткою справа на земельній ділянці, що належить ОСОБА_3 , розташована вигрібна яма, яка призначена для прийняття стоків з частини будинку ОСОБА_3 . Вигрібна яма зверху облаштована бетонною кришкою діаметром 0,90 м. У бетонній кришці є отвір діаметром 0,60 м, щільно закритий люком діаметром 0,60 м. У відповідності до пояснень сторін веранда з лівої частини будинку належить ОСОБА_3 , а частина будинку від АДРЕСА_1 і до веранди належить ОСОБА_1 . Два вікна частини будинку від вулиці виходять на земельну ділянку - частина якої безпосередньо біля будинку належить ОСОБА_1 , а інша частина земельної ділянки від АДРЕСА_1 - належить ОСОБА_5 . Одне із вікон, яке розташоване безпосередньо біля веранди ОСОБА_3 , але яке розташоване у частині будинку ОСОБА_1 , виходить на внутрішню земельну ділянку та площадку перед верандою, які належать ОСОБА_3 . Відстань від середини люка вигрібної ями до найближчого кута частини будинку ОСОБА_1 - 4, 70 м.
Відстань від середини люка вигрібної ями до вікна ОСОБА_1 , яке розташоване біля веранди ОСОБА_3 - 6 м. Відстань від середини люка вигрібної ями до вікна ОСОБА_1 , яке виходить на земельну ділянку зі сторони АДРЕСА_8 від стіни будинку до зовнішньої огорожі зі сторони АДРЕСА_8 - 4,90 м. Відстань від середини люка вигрібної ями до паркану з сусідньою земельною ділянкою, на якій розташований молитовний будинок - 3,80 м. Відстань від лівого кута будинку зі сторони АДРЕСА_8 до паркану з сусідньою земельною ділянкою, на якій розташований молитовний будинок, - 7,50 м. Відстань від лівого кута веранди ОСОБА_3 до паркану з сусідньою земельною ділянкою, на якій розташований молитовний будинок, - 3,50 м. Згідно з поясненнями сторін від АДРЕСА_8 під поверхнею земельної ділянки, яка на схемі позначена під № 7 та № 8 та яка перебуває у власності ОСОБА_3 , проведений водопровід, який використовують як ОСОБА_3 , так і    ОСОБА_1 .
Також суд першої інстанції допитав свідків та надав оцінку їхнім показанням.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Згідно з пунктами 1, 3, 4 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. 
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
За змістом частини першої статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).
Згідно з частинами третьою, четвертою статті 13 Конституції України власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. Держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом.
Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до частин другої, третьої статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб чи завдати шкоди довкіллю. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживанням права в інших формах.
Згідно зі статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі (частини перша-п?ята          статті 319 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 375 ЦК України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам.
Відповідно до статті 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому шкоди.
Згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. 
У відповідності до частини першої статті 103 Земельного кодексу України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо).
Власники та землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати припинення діяльності на сусідній земельній ділянці, здійснення якої може призвести до шкідливого впливу на здоров`я людей, тварин, на повітря, земельні ділянки та інше (стаття 104 ЗК України).
Стаття 15 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідеміологічного благополуччя населення» встановлює, що підприємства, установи, організації та громадяни при розробленні і використанні нових технологій, проектуванні, розміщенні, будівництві, реконструкції та технічному переобладнанні підприємств, виробничих об`єктів і споруд будь-якого призначення, плануванні та забудові населених пунктів, курортів, проектуванні і будівництві каналізаційних, очисних, гідротехнічних споруд, інших об`єктів зобов`язані дотримувати санітарного законодавства.
Відповідно до статті 22 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані утримувати надані в користування чи належні їм на праві власності жилі, виробничі, побутові та інші приміщення відповідно до вимог санітарних норм.
Державними санітарними нормами та правилами утримання територій населених місць, затвердженими наказом Міністерства охорони здоров`я України № 145 від 17 березня 2011 року визначено, що вигрібна яма             (вигріб) - це інженерна споруда у вигляді поглиблення в землі, виконана з водотривкого матеріалу, призначена для збирання та зберігання рідких відходів, наземна частина якої обладнана щільно прилягаючою кришкою та решіткою для відокремлення твердих відходів. 
Відповідно до пункту 2.21 Державних санітарних норм та правил утримання територій населених місць, рідкі відходи, що утворюються у житлових та громадських будівлях і спорудах за відсутності централізованого водопостачання та водовідведення, допускається зберігати у вигрібних ямах (вигребах). У разі наявності дворових вбиралень вигрібна яма може бути спільною. Вигріб повинен бути водонепроникним та мати щільно прилягаючу кришку. Об`єм вигребу розраховується виходячи з чисельності населення, що ним користується. 
Відповідно до пункту 2.22 Державних санітарних норм та правил утримання територій населених місць, вигреби повинні бути віддалені від меж земельних ділянок навчальних та лікувально-профілактичних закладів, стін житлових та громадських будівель і споруд, майданчиків для ігор дітей та відпочинку населення на відстань не менше 20 м.
Місце розміщення вигребу на присадибній ділянці та відстань від нього до власного житлового будинку визначає власник цього будинку з додержанням правил добросусідства.
Спірні питання щодо місць розміщення вигребів на території присадибної ділянки розглядаються у порядку вирішення земельних спорів згідно з чинним законодавством.
В умовах нецентралізованого водопостачання вигреби на 
території присадибної ділянки повинні бути віддалені від 
індивідуальних колодязів і каптажів джерел на відстань не менше 
20 м, при цьому відстань від вигребів до громадських колодязів  і 
каптажів джерел повинна бути не менше 50 м. Слід також враховувати напрямок схилу ділянки. 
Стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод захищає право людини на приватне і сімейне життя, житло і кореспонденції. У випадку, коли особа серйозно стурбована незручностями, спричиненими іншими особами (зокрема поведінка сусідів), може виникнути питання щодо порушення статті 8 Конвенції. Порушення права на повагу до житла включає такі посягання як шум, запахи або інші форми втручання. Серйозне порушення може призвести до порушення права людини на повагу до житла, якщо це заважає користуватися комфортом свого житла. З метою оцінки факту порушення права особи на повагу до житла потрібно визначити, чи досягли незручності того мінімального рівня, необхідного для встановлення втручання у права особи на повагу до житла та приватного життя. Необхідно враховувати всі обставини справи, зокрема інтенсивність та тривалість незручностей, їх фізичні чи психічні наслідки.
Подібний висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 19 травня 2021 року у справі № 350/652/17 (провадження № 61-4571св19).
Відповідно до статей 12, 81ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів)          (стаття 89 ЦПК України).
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, враховуючи вказані норми матеріального права, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, надавши оцінку балансу прав та інтересів сторін спору, за встановлених у цій справі обставин дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачем не надано доказів, які б безспірно свідчили про те, що зведення відповідачкою вигрібної ями негативно вплинуло на якість його життя, або ж внаслідок зведення вигрібної ями було завдано шкоди його майну та здоров`ю. 
При вирішенні спору судами надано належну оцінку поданим сторонам доказам, які вказують на те, що технічний стан вигрібної ями, якою користується відповідачка по АДРЕСА_7 , задовільний, відповідає вимогам надійності і можливості безпечної експлуатації для сторін спору.
Висновком експерта підтверджено, що враховуючи фактичне розташування житлового будинку та господарських будівель і споруд, технічна можливість розміщення на земельній ділянці, площею 0,0354 га, по АДРЕСА_1 вигрібної ями із дотриманням відстані у 20 м. від стіни будинку, який належить сторонам на праві спільної часткової власності, відсутня.
Суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, безпосередньо дослідив місце розташування вигрібної ями                             по АДРЕСА_1 , і виснував, що площа земельної ділянки, якою користується відповідачка, не дає змоги збільшити відстань від вигрібної ями до стіни частини житлового приміщення, в якому проживає позивач.
Суди дійшли висновку, що непогодження співвласниками будинку місця розташування вигрібу, неможливість дотримання технічних та санітарних норм, за обставин цієї справи, само по собі не призвело до негативних наслідків для позивача, а отже не є підставою для задоволення позовних вимог про розібрання та засипання вигрібної ями.
Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палата Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц, провадження № 14-446цс18).
Висновки судів першої та апеляційної інстанції не суперечать висновкам Верховного Суду, на які заявник посилався в обґрунтування доводів касаційної скарги.
Колегія суддів, надаючи оцінку судовим рішенням на предмет їх законності у межах доводів касаційної скарги, погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, оскільки суди правильно застосували матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, та дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, врахувавши обставини цієї справи.
Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.
Частиною першою статті 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 400, 402, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області                   від 11 травня 2021 року та постанову Вінницького апеляційного суду                від 02 вересня 2021 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий              	Є. В. Синельников  	
Судді 	О. В. Білоконь   О. М. Осіян  	
 	С. Ф. Хопта	
 	 	
 	В. В. Шипович