ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

22 лютого 2022 року 	м. Дніпро	справа № 160/4292/21	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Коршуна А.О. (доповідач),
                               суддів:  Чередниченка В.Є., Малиш Н.І.,        
розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу 	 Головного управління ДПС у Дніпропетровській області    	
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду  від 24.05.2021р. у справі №160/4292/21	
за  позовом:	ОСОБА_1  	
до:  про:	Головного управління ДПС у Дніпропетровській  області     визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу,- 	

ВСТАНОВИВ:
19.03.2021р. ОСОБА_1 , в особі представника адвоката Шашликова Д.Г., за допомогою засобів поштового зв`язку звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (далі – ГУ ДПС у  Дніпропетровській області) про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу, судом першої інстанції позов зареєстровано 23.03.2021р.  /а.с. 1-7/.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.03.2021р.    за вищезазначеним адміністративним позовом відкрито провадження у справі №280/3021/20 та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження  /а.с. 27/.
Позивач, посилаючись у адміністративному позові,    на те, що 16.03.2021р.  ним було отримано вимогу ГУ ДПС у Дніпропетровській області №Ф-1811-58 від 15.02.2021р. про стягнення недоїмки з єдиного    внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі – ЄСВ) на суму 40595,72 грн. (станом на 31.01.2021р.). Позивач вважає цю вимогу відповідача необґрунтованою та безпідставною з огляду на те, що вона дійсно була зареєстрована як фізична особа-підприємець 11.06.2015р., але через не актуальність вона закрила свою підприємницьку діяльність у березні 2021г. шляхом подання до податкового органу відповідної заяви. Як фізична особа - підприємець,    з 2016р. по 2020р. вона не здійснювала підприємництву діяльність і доходів від такої діяльності не отримувала, відповідач ніколи не здійснював перевірки здійснення нею такої діяльності. Тому позивач вважає вимогу відповідача необґрунтованою та безпідставною і просила суд визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу №Ф-1811-58 від 15.02.2021р. про стягнення з ОСОБА_1 недоїмки з ЄСВ на суму 40595.72 грн. (станом на 31.01.2021р.) та судові витрати покласти на відповідача. 
Рішенням Дніпропетровського  окружного адміністративного суду від 24.05.2021р. у справі №160/4292/21 адміністративний позов задоволено частково; визнано протиправною та скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки)    №Ф-1811-58  від 15.02.2021р. на суму 7289,18 грн.    зі сплати ЄСВ, в задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено; стягнуто з ГУ ДПС у Дніпропетровській області  на користь ОСОБА_1 судові витрати з оплати судового збору у розмірі 454грн.; стягнуто з ГУ ДПС у Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 1000грн.  /а.с. 48-52/.
Відповідач, не погодившись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу /а.с. 56-62/, у якій посилаючись на те, що судом першої інстанції під час розгляду даної справи не було з`ясовано усі обставини справи, які мали значення для її вирішення, та зроблено висновки, які суперечать фактичним обставинам справи, що призвело до прийняття ним рішення у справі з порушенням норм чинного матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції від 24.05.2021р.  у справі та постановити  нове рішення, яким відмовити у задоволені позовних  вимог у повному обсязі.
Разом з апеляційною скаргою заявником була подана заява про поновлення строку апеляційного оскарження рішення /а.с. 63/.
Адміністративна справа №160/4292/21, разом з вищезазначеною апеляційною скаргою, надійшли до суду апеляційної інстанції 21.12.2011р. /а.с. 55/.
Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 22.12.2021р.    у справі №160/4292/21  поновлено ГУ ДПС у Дніпропетровській області  строк апеляційного оскарження рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.05.2021р. у справі №160/4292/21, апеляційна скарга ГУ ДПС у Дніпропетровській області   була залишена без руху та заявнику апеляційної скарги надано строк для усунення зазначених судом недоліків апеляційної скарги /а.с. 68/.
У встановлений судом строк відповідачем зазначені вищезазначеною ухвалою суду недоліки апеляційної скарги були усунуті /а.с. 70,71/ та ухвалами Третього апеляційного адміністративного суду від 21.01.2022р. у справі №160/4292/21 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ГУ ДПС у Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.05.2021р. у справі №160/4292/21 /а.с. 75/ та справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження з 22.02.2022р.  /а.с. 76/,    про що судом апеляційної інстанції було належним чином    повідомлено учасників справи / а.с. 78,79,80/.
У зв`язку з тим, що суддя Панченко О.М.,  яка  входить до складу колегії суддів, що розглядає справу №160/4292/21,  перебуває у додатковій відпустці здійснено заміну складу колегії суддів у судовій справі №160/4292/21 відповідно до положення про автоматизовану систему документообігу суду.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу у справі №160/4292/21 від 22.02.2022р. визначено склад колегії суддів Третього апеляційного адміністративного суду:  головуючий суддя Коршун А.О., судді – Чередниченко В.Є., Малиш Н.І. /а.с. 82/.
Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції    в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з    наступних підстав.
Під час розгляду цієї    справи судом першої інстанції встановлено, та підтверджено судом апеляційної інстанції, що ГУ ДПС у Дніпропетровській області прийнято  вимогу про сплату боргу (недоїмки)    №Ф-1811-58 від 15.02.2021р. щодо сплати ОСОБА_1 недоїмки з ЄСВ на суму 40595,72 грн. (станом на 31.01.2021р.) / а.с. 14/.
Як встановлено під час розгляду справи підставами для прийняття відповідачем вищезазначеного рішення є інформація, наявна в базі даних інформаційної системи податкового органу по інтегрованій картці платника податків, в якій відображено наступні несплачені нарахування на момент розгляду цієї справи:
- за 4 квартал    2015 року нарахування єдиного внеску складає 1434,51 грн., по строку 19.01.2016 року, 17.10.2015 року сплачено 478,17 грн., недоїмка складає – 956,34 грн.
- за 1 квартал 2016 року - по строку 19.04.2018, у сумі 909,48 грн., нарахування не сплачені;
- за 2 квартал 2016 року по строку 19.07.2016 – 941,16 грн., нарахування не сплачені.
На 31.07.2016р. обліковувалась недоїмка  склала у розмірі 2806,98 грн. 
Відповідно до інтегрованої картки позивача 01.07.2016р. було прийнято рішення про анулювання та зняття позивача зі спрощеної системи та переведено на загальну систему оподаткування.
- за  2017р. нараховано суму єдиного внеску у сумі 8448 грн.;
Станом на 31.01.2018 року    у позивача обліковувалась недоїмка у розмірі 2806,98    грн.
- за 1 квартал 2018 року по строку 19.04.2018 - 2457,18 грн.;
- за 2 квартал 2018 року по строку 19.07.2018 - 2457,18 грн.;
- за 3 квартал 2018 року по строку 19.10.2018 - 2457,18 грн.
- за 4 квартал 2018 року по строку 21.01.2019 - 2457,18 грн.;
- за 1 квартал 2019 року по строку 19.04.2019 - 2754,18 грн.;
- за 2 квартал 2019 року по строку 19.07.2019 - 2754,18 грн.;
- за 3 квартал 2019 року по строку 21.10.2019 - 2754,18 грн.;
- за 4 квартал 2019 року по строку 20.01.2020 - 2754,18 грн.;
- за 1 квартал 2020 року по строку 21.04.2020 - 2078,12 грн.;
- за 2 квартал 2020 року по строку 20.07.2020 - 1039,06 грн.;
- за 3 квартал 2020 року по строку 19.10.2020 - 3178,12 грн.;
- за 4 квартал 2020 року по строку 19.01.2021 - 2200 грн.;
загальна сума недоїмки з єдиного соціального внеску складає 40595,72 грн. 
І саме вимога податкового органу – відповідача у справі про сплату недоїмки з ЄСВ на суму 40595,72 грн., який у спірних відносинах виступає у якості суб`єкта владних повноважень, є предметом оскарження у цій справі. 
Відповідно до пп.   14.1.226 п.14.1 ст.14 ПК України   самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою - підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності.
Відповідно до пп.   14.1.195 п.14.1 ст.14 ПК України   «працівник» - фізична особа, яка безпосередньо власною працею виконує трудову функцію згідно з укладеним з роботодавцем трудовим договором (контрактом) відповідно до закону.
Згідно з п.2 ч.1   ст.1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Відповідно до ст.2 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» дія   поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.
Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.
Пунктами 3 і 10 ч.1   ст.1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування»   надано визначення поняттям:
застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок;
страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до цього   Закону   зобов`язані сплачувати єдиний внесок.
Абзацом 2 п.1 ч.1   ст.4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування»   визначено, що платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.
Пунктом 4 ч.1   ст.4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування»   встановлено, що до платників єдиного внеску віднесено фізичних осіб - підприємців, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування
Відповідно до ч.2   ст.6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування»   платник єдиного внеску зобов`язаний, серед іншого:
- своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок;
- подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування. У разі надсилання звітності поштою вона вважається поданою в день отримання відділенням поштового зв`язку від платника єдиного внеску поштового відправлення із звітністю.
Згідно з ч.12   ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування»   єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.
Отже, особа, яка провадить господарську діяльність, вважається самозайнятою особою і зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем у розмірі не меншому за мінімальний.
Таким чином, фізичні особи-підприємці, які одночасно перебувають у трудових відносинах не повинні сплачувати подвійну суму єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне страхування.
Як свідчать встановлені обставини справи, позивач з 11.06.2015р. зареєстрований як фізична особа-підприємець, та 19.03.2021р. позивачем подана заява про припинення  державної  реєстрації. 
Згідно даних інформаційної системи органу доходів і зборів в інтегрованій картці платника податків податковим органом прийнято вимогу №Ф-1811-58 про сплату боргу (недоїмки) у розмірі 40595,72 грн., виникла у зв`язку з несплатою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з  4 квартала  2015р. по 1 квартал 2021р.
Як вбачається з матеріалів справи позивач надав    до суду, у якості підтвердження перебування у трудових відносинах, копію трудової книжки /а.с. 13/
Відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 17.10.2019р., ОСОБА_1 :
- з 18.10.2019р. по 06.02.2020р. працювала у ТОВ «БІЛД ВЕЙ».
Позивач, яка перебувала у трудових відносинах у період з 18.10.2019р. по 06.02.2020р.  є найманим працівником, така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.
При цьому колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що доказів перебування позивача у трудових відносинах за період з 2016 рік (перший-другий квартал), за 2017 рік , за 2018 рік за 2019 рік (перший-третій квартал) та за 2020 рік (другий-четвертий квартал) не надано, так само і самостійна сплата позивачем сум єдиного внеску не проводилась.    
Тому з урахуванням вищенаведеного колегія суддів  погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що  виключенню з нарахування підлягає сума у розмірі 7289,48 грн. (у період з 18.10.2019р. по 06.02.2020р.),  а тому скасуванню підлягає вимога в частині 7289,48 грн., на суму 33306,24 грн. (40595,72грн.-7289,48 грн.) вимога є правомірною, оскільки особа зареєстрована як фізична особа-підприємець зобов`язана сплачувати єдиний внесок у визначеному Законом  розмірі, а тому суд першої інстанції прийняв обґрунтоване рішення про часткове задоволення позовних вимог.
Щодо правомірності рішення суду першої інстанції  у цій справі про стягнення з відповідача на користь позивача понесених ним судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 1000 грн., колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне. 
Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Положеннями ч.7 ст. 139 КАС України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Вирішуючи вимоги позивача про стягнення витрат на правничу допомогу, враховуючи не значну складність цієї справи, час який був витрачений адвокатом на підготовку процесуальних документів, обсяг виконаних робіт, колегія суддів вважає, що з урахування предмету спору, судом першої інстанції обґрунтовано стягнуто з відповідача на користь позивача витрати на професійну  правничу допомогу в розмірі 1000грн., а в стягненні решти суми витрат обґрунтовано відмовив.  
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції об`єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення даної адміністративної справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права, які регулюють саме ці правовідносини, та постановив правильне рішення про часткове задоволення заявлених позивачем вимог у цій справі, зроблені судом першої інстанції висновки відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються зібраними у справі доказами, і оскільки під час апеляційного розгляду справи не було встановлено будь-яких порушень судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які б потягли за собою наявність підстав для скасування або зміни оскаржуваного судового рішення, вважає необхідним рішення суду    першої інстанції від 24.05.2021р. у даній адміністративній справі    залишити без змін, а апеляційну скаргу відповідача    необхідно залишити без задоволення, оскільки доводи, які викладені у апеляційній скарзі, не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, яке призвело б до неправильного вирішення справи, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції у даній справі.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд, - 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну    скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській  області – залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського    окружного адміністративного суду від 24.05.2021р. у справі №160/4292/21 – залишити  без змін. 
Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки встановлені ст. 329, 331 КАС України.
Повний текст виготовлено та підписано 22.02.2022р.    
Головуючий - суддя                                                                      А.О. Коршун 

                               суддя                                                                      В.Є. Чередниченко 

                               суддя                                                                      Н.І. Малиш