ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/16089/21	Головуючий у 1-й інстанції Герчаківська Г.Я. 	
Провадження № 22-ц/817/380/22 	Доповідач - Костів О.З.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2022 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Костів О.З. 
суддів -  Міщій О. Я., Шевчук Г. М., 
розглянувши у письмовому провадженні цивільну справу № 607/16089/21 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 грудня 2021 року (ухваленого суддею Герчаківською Г.Я., повний текст якого складено 10 січня 2022 року) в справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про відшкодування майнової та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:
У вересні 2021 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до Акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» (надалі - АТ «Страхова група «ТАС») про відшкодування майнової та моральної шкоди.
В обґрунтування заявлених вимог позивачка посилалася на те, що 19 травня 2021 року близько 16 год. 40 хв. за адресою: м.Тернопіль, перехрестя Тарнавського-Київська, відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Субару Форестер», р.н. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 , та пішохода ОСОБА_2 . Цивільна відповідальність ОСОБА_3 була застрахована в ПАТ «СГ «TAC», поліс № АР9846813. Позивачкою подано заяви про відшкодування шкоди до страхової компанії «СГ «TAC» з наданням відповідних копій документів. Станом на сьогоднішній день їй відшкодовано 3990.00 грн., яка включає в себе збитки по лікуванню в розмірі 430.00 грн., витрати, пов`язанні з лікуванням в розмірі 3800.00 грн. та частково моральну шкоду в сумі 190.00 грн. З розміром відшкодування позивачка не погоджується та вважає, що слід стягнути по її тимчасовій непрацездатності грошові кошти в сумі 14812.88 грн. (18612.88 грн. - 3800 грн. = 14812.88 грн). Обґрунтувала вказану суму наступним розрахунком: розмір її середньомісячного заробітку за три останні календарні місяці роботи, що передували ушкодженню здоров`я, складав 14413.75 грн. Даний заробіток становить менше 5 мінімальних заробітних плат, які складають в травні 2021 року 30000.00 грн. (6000 грн. x 5 = 30000.00 грн.). Враховуючи, що згідно листка непрацездатності серія АДШ № 057844 Комунального некомерційного підприємства «Тернопільська комунальна міська лікарня № 2» вона перебувала на лікуванні з 20 травня 2021 року по 07 червня 2021 року (включно) - це 12 календарних днів в травні та 7 календарних днів в червні. Середньоденна заробітна плата в травні складає 967.74 грн./день (30000 грн. / 31 день. = 967.74 грн.), а в червні середньоденна заробітна плата складає 1000.00 грн./день (30000 грн. / 30 роб.дні = 1000.00 грн.), а тому вважає за необхідне стягнути в зв`язку із своєю тимчасовою непрацездатністю грошові кошти за травень в сумі 11612.88 грн. (964.74 грн. x 12 роб. дні = 11612.88 грн.) та за червень в сумі 7000.00 грн. (1000.00 грн. x 7 роб. дні = 7000.00 грн.). Загальна сума становить 18612.88 грн., яку слід зменшити на розмір вже виплаченого відповідачем відшкодування в розмірі 3800 грн., а відтак до стягнення підлягає 14812.88 грн.
Окрім цього, внаслідок вчинених ОСОБА_3 протиправних дій, потерпілій та її родині спричинено моральну шкоду, яка полягає в порушенні сну, нормального укладу життя, постійних переживаннях та незручностях, які тривають і по теперішній час. Позивачка оцінила моральну шкоду в розмірі 740.64 грн.
У зв`язку з наведеним просила суд стягнути з АТ «Страхова група «TAC» матеріальну шкоду в розмірі 14812.88 грн. та моральну шкоду в розмірі 740.64 грн.
Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 грудня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, представник ОСОБА_2 - адвокат Когут І.В. подав на нього апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що судом неповно встановлено фактичні обставини справи та дано невірну оцінку доказам.
Апеляційна скарга мотивована тим, що виплачена відповідачем виплата в розмірі 3800 грн. проводилась відповідно до ст.24 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», однак в даному позові ОСОБА_2 просила відшкодування відповідно до ст.25 цього Закону, тобто це інша категорія виплат. З аналогічних підстав, на думку позивачки, підлягає до задоволення і вимога про стягнення моральної шкоди.
У зв`язку з викладеним просить рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 грудня 2021 року скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.
Відзив на апеляційну скаргу від учасників по справі до суду не надходив.
За правилами ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Ціна позову у даній спрві не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Враховуючи викладене, відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін.
Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи, зазначені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає виходячи із наступного.
За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.
Судом встановлено наступні обставини.

Позивачці ОСОБА_2 було повідомлено відповідачем, що на підставі ст.24, ст.26-1 та п.1 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року № 1961-IV (далі – Закону №1961-IV), у AT «СГ «TAC» (приватне) прийнято рішення про страхову виплату на її користь у розмірі 3990.00 грн. Відшкодування, пов`язане з лікуванням, проводиться на підставі або п.24.1 ст.24 Закону №1961-IV згідно обґрунтованих витрат на лікування (на основі пред`явлених чеків) - в такому випадку сума відшкодування становить 430.00 грн., або п.24.2 ст.24 Закону №1961-IV згідно вирахування 1/30 розміру мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на дату настання страхового випадку (6000 грн.), за кожен день лікування (19 днів), підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я, але не більше 120 днів - в такому випадку, згідно медичної документації, сума буде становити 3800.00 грн. ((6000 грн. : 30 дн.) х 19 дн. = 3800.00 грн). Оскільки Законом гарантується страхова виплата, яка передбачає більшу суму виплат, то відшкодування витрат на лікування проводиться згідно п.24.2 ст.24 Закону №1961-IV і становить 3800.00 грн. Відшкодування моральної шкоди, заподіяної потерпілому згідно ст.26-1 Закону №1961-IV становить 3800.00 грн. х 5% = 190.00 грн. (а.с.4).
Із виписки ОСОБА_2 вбачається, що станом на 19 травня 2021 року у неї закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, гематома потиличної ділянки голови (а.с.13).
Згідно листка непрацездатності серії АДШ № 057844, ОСОБА_2 перебувала на амбулаторному лікуванні з 20 травня 2021 року до 07 червня 2021 року (включно) (а.с.6).
Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області у справі №607/9966/21 від 08 червня 2021 року встановлено, що водій ОСОБА_3 19 травня 2021 року о 15.35 год. в м.Тернополі на перехресті вулиць Тарнавського - Київська, керуючи транспортним засобом марки «Субару Форестер», реєстраційний номер НОМЕР_1 , виконуючи поворот ліворуч на забороняючий рух зелений сигнал світлофора, була неуважна, не стежила за дорожньою обстановкою, не переконалася в безпеці, не побачила та не надала дорогу, допустила наїзд на пішохода ОСОБА_2 , яка переходила проїзну частину дороги з вул.Тарнавського на вул.Київську. Внаслідок наїзду пішохід впала на дорогу, тобто різко змінила напрямок руху та вжила заходів для забезпечення особистої безпеки, Тобто, своїми діями водій ОСОБА_3 створила аварійну ситуацію для пішохода ОСОБА_2 , чим порушила вимоги п.п.1.4, 1.5, 2.3 (б), 10.1, 16.2 Правил дорожнього руху, вчинивши адміністративне правопорушення, передбачене ч.5 ст.122 КУпАП. Вказаною постановою ОСОБА_3 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.122 КУпАП (а.с.10).
Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області у справі №607/10061/21 від 24 червня 2021 року встановлено, що 19 травня 2021 року о 15.35 год. в м.Тернополі на перехресті вул.Тарнавського-Київська водій ОСОБА_3 , керуючи транспортним засобом «Subaru Forester» д.н.з. НОМЕР_1 , будучи причетною до скоєння дорожньо-транспортної пригоди, місце події залишила, чим порушила вимоги п.2.10 (а) Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ст.122-4 КУпАП. Її визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.122-4 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3400 грн. (а.с.9).
Згідно страхового полісу № АР9846813 транспортний засіб «Subaru Forester», д.н.з. НОМЕР_1 , станом на 31 травня 2021 року застрахований у АТ «СГ «ТАС» (а.с.11).
Як вбачається із довідки про середню заробітну плату (дохід) №381, виданої 22 червня 2021 року ТОВ «СЕ Борднетце-Україна», ОСОБА_2 працює на посаді в`язальника схемних джгутів, кабелів та шнурів у ТОВ «Себн-УА» та отримує заробітну плату у розмірі: 
за грудень 2020 року (22 робочі дні) – 14313.96 грн.; 
за січень 2021 року (7 робочих днів) – 5836.49 грн.; 
за лютий 2021 року (10 робочих днів) – 13347.27 грн.; 
за березень 2021 року (17 робочих днів) - 15024.72 грн.; 
за квітень 2021 року (23 робочі дні) – 14869.26 грн.; 
за травень 2021 року (22 робочі дні) – 7169.87 грн. 
Середньоденна заробітна плата – 698.63 грн. (а.с.12)
Згідно довідки № 751, виданої 02 грудня 2021 року ТОВ «СЕ Борднетце-Україна», ОСОБА_2 була відсутня на роботі з 20 травня 2021 року по 07 червня 2021 року на підставі листка непрацездатності АДШ № 057844, згідно якого нараховано 9502.28 грн., з них: 2500.60 грн. - за кошти підприємства і 7001.68 грн. - за кошти Фонду соціального страхування України (а.с.53).
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, апеляційний суд виходить з наступного.
Так, відповідно до частин першої, другої, п`ятої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.
Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується не залежно від вини особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.
Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.
Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.
Такі правові висновки зроблені Верховним Судом у постановах від 02 жовтня 2019 року у справі № 447/2438/16-ц (провадження № 61-26195св18), від 11 грудня 2019 року у справі №601/1304/15-ц (провадження № 61-33216св18).
Правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, – якщо законом передбачено такий обов`язок.
Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування).
До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон №1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників.
Відповідно до ст.6 Закону №1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Настання страхового випадку слугує в силу статті 979 ЦК підставою для виплати страхувальникові чи іншій, визначеній у договорі страхування особі, страховиком страхової виплати.
Частиною першою статті 1195 ЦК України передбачено, що фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.
Порядок та розмір відшкодування шкоди здоров`ю деталізований у ст.22, 23, 24, 25, 26-26-1 Закону № 1961-IV.
Відповідно до п.22.1. ст.22 Закону № 1961-IV, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
В силу статті 23 Закону № 1961-IV шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є зокрема:
-шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого;
-шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим;
-шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим;
-моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.
Відповідно до ст.24 Закону № 1961-IV у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів.
Витрати, пов`язані з лікуванням потерпілого в іноземній державі, відшкодовуються, якщо лікування було узгоджено з особою, яка має здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату).
Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я.
Мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану з лікуванням потерпілого, становить 1/30 розміру мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на дату настання страхового випадку, за кожний день лікування, підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я, але не більше 120 днів.
Якщо страховику (МТСБУ) не надані документи, що підтверджують розмір витрат, зазначених у пункті 24.1 цієї статті, або їх документально підтверджений розмір є меншим, ніж мінімальний розмір, визначений відповідно до пункту 24.2 цієї статті, страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування у розмірі, визначеному в пункті 24.2 цієї статті.
У статті 25 Закону № 1961-IV передбачено, що у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності потерпілим відшкодовуються не отримані доходи за підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я час втрати працездатності. Доходи потерпілого оцінюються в таких розмірах:
- для працюючої особи (особи, яка працює за трудовим договором) - неотримана середня заробітна плата, обчислена відповідно до норм законодавства України про працю;
- для особи, яка забезпечує себе роботою самостійно, - неотримані доходи, які обчислюються як різниця між доходом за попередній (до дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік та доходом, отриманим у тому календарному році, коли особа була тимчасово непрацездатною;
- для непрацюючої повнолітньої особи - допомога у розмірі, не меншому мінімальної заробітної плати, встановленої чинним законодавством.
Якщо особа була в зазначеному статусі менше вказаних розрахункових термінів, то до уваги береться середньомісячний доход з розрахунку суми сукупного доходу такої особи за попередній до настання страхового випадку календарний рік та доход протягом фактичного терміну (повні місяці) перебування особи в зазначеному статусі.
Відповідно до положень постанови Кабінету Міністрів України від 26 вересня 2001 року № 1266 «Про обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням», якою затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, допомога по тимчасовій непрацездатності надається застрахованій особі у формі матеріального забезпечення, яке компенсує втрату заробітної плати (доходу).
Підпунктом «л» пункту 1 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року (далі - Порядок), передбачено, що цей Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується й в інших випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться, виходячи із середньої заробітної плати.
За загальним правилом пункту 2 (абзаци 3, 4) цього Порядку, середня заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, які передували події, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.
З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_2 , будучи працівником, який працює за трудовим договором, має право на відшкодування за рахунок страховика забезпеченого транспортного засобу шкоди, пов`язаної з тимчасовою втратою працездатності, у вигляді неотриманого доходу - неотриманої середньої заробітної плати, обчисленої відповідно до норм законодавства про працю.
З листка непрацездатності встановлено, що позивачка - працівник ТОВ «СЕ Борднетце-Україна», у період з 20 травня 2021 року до 07 червня 2021 року (включно) знаходилася на амбулаторному лікуванні.
За вказаний період тимчасової непрацездатності з 20 травня 2021 року до 07 червня 2021 року (включно) позивачці було виплачено: страховиком 3800 грн - розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану з лікуванням потерпілого; підприємством – 2500.60 грн. та Фондом соціального страхування України – 7001.68 грн.
З наданої суду довідки про середню заробітну плату (дохід) №381 встановлено, що двома останніми відпрацьованими місяцями, які передували тимчасовій непрацездатності позивачки, є квітень 2021 року та березень 2021 року.
У квітні 2021 року позивачці було нараховано 14869.26 грн., а в березні 2021 року – 15024.72 грн.
Кількість робочих днів обраховується у відповідності до листа Міністерства соціальної політики України про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2021 рік.
Кількість робочих днів у березні (22) та у квітні (22) 2021 року, середньоденна заробітна плата позивача у ці місяці мала становити 679.71 грн. ((14 869.26 грн. + 15024.72 грн.) : 44 роб. дні).
Як вбачається із довідки про середню заробітну плату (дохід) № 381, виданої 22 червня 2021 року ТОВ «СЕ Борднетце-Україна», ОСОБА_2 у березні і квітні 2021 року відпрацювала 40 робочих днів, а тому, виходячи із цієї обставини, середньоденна заробітна плата позивачки становить 747.34 грн.
Судом вірно встановлено, що період тимчасової непрацездатності позивачки з 20 травня по 07 червня 2021 року, згідно виробничого календаря становить 13 робочих днів, а тому розмір середньої заробітної плати за час тимчасової непрацездатності позивачки, яка підлягає відшкодуванню згідно із ст.25 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», становить 9715.42 грн.
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що ОСОБА_2 було виплачено: 
страховиком 3800 грн. - розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану з лікуванням потерпілого; 
підприємством – 2500.60 грн.
Фондом соціального страхування України - 7001.68 грн., 
що разом становить 13302.28 грн. 
Таким чином, їй повністю відшкодовано неотриманий дохід за період тимчасової непрацездатності.
Доводи представника апелянта про те, що виплачена відповідачем виплата в розмірі 3800 грн. проводилась відповідно до ст.24 Закону № 1961-IV, однак в даному позові ОСОБА_2 просила відшкодування відповідно до ст.25 цього Закону, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки шляхом виплати соціальної допомоги по тимчасовій непрацездатності працівнику компенсується заробіток (дохід), втрачений у період тимчасової непрацездатності. Згідно зі статтею 9 Закону України «Про страхування» від 07 березня 1996 року №85/96-ВР та статтею 988 ЦК України страхове відшкодування за договором страхування цивільно-правової відповідальності не може перевищувати розміру прямого збитку, тобто не покритого іншим видом страхування, якого зазнав страхувальник, а тому не може бути подвійного страхування. Позивач отримав соціальну допомогу по тимчасовій непрацездатності у формі матеріального забезпечення згідно із Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування».
Аналогічний висновок викладений у постанові КЦС у складі Верховного Суду від 06 травня 2020 року в справі № 462/173/19.
У відповідності до ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Згідно ч.2 ст.89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відмовляючи в задоволенні позову, судом першої інстанції вірно встановлено фактичні обставини справи та дано правильну оцінку доказам.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність.
Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин, застосовані правильно.
Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.
Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 грудня 2021 року — залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та відповідно до п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.
Дата складення повного тексту постанови — 18 березня 2022 року.

Головуючий 
Судді