ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/17181/19                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Погрібніченко І.М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  16 лютого 2022 року                                                                                            м. Київ
          Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
                             судді-доповідача:                       Собківа Я.М.,    
                                            суддів:                        Глущенко Я.Б., Пилипенко О.Є.,
              за участю секретаря:                        Висоцького А.М.,              

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Інноваційні інженерні рішення" на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 листопада 2020 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Інноваційні інженерні рішення" до Головного управління Держпраці у Київській області про визнання протиправною та скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Інноваційні інженерні рішення" звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління Держпраці у Київській області, у якому просило визнати протиправною та скасувати постанову Головного управління Держпраці у Київській області від  02.05.2019 року № КВ  722/1432/НД/АВ/СПТД/ФС-340 про накладення уповноваженими посадовими особами ГУ Держпраці у Київські області на ТОВ «Інноваційні інженерні рішення» штраф у розмірі 417  300,00 грн.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 листопада 2020 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено. 
Не погодившись із вказаним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій скаржник просить скасувати рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 листопада 2020 року та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.               
Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції неповністю з`ясовані обставини справи, порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.  
Відповідно до ч.1  ст. 308 КАС України  суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.  
Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав. 
  Як вбачається з матеріалів справи, на підставі наказу від 14.03.2019 року №  1443 та направлення від  14.03.2019 року №  722 про проведення інспекційного відвідування на предмет дотримання вимог законодавства про працю, фактичного допуску працівників до роботи без оформлення трудового договору суб`єктом господарювання ТОВ «Інноваційні інженерні рішення», інспекторами праці було здійснено виїзд для проведення інспекційного відвідування за місцем здійснення господарської діяльності позивача.
26 березня 2019 року відповідачем було надано позивачу вимогу про надання документів необхідних для проведення інспекційного відвідування у строк до 08.04.2019 року.
08 квітня 2019 року було складено Акт про неможливість проведення інспекційного відвідування №КВ722/1432/НД/АВ, в якому зафіксовано ненадання позивачем витребуваних документів та не допуск до проведення перевірки.
18 квітня 2019 року листом №  43/2/196388 відповідач повідомив позивача, що 02.05.2019 року відбудеться розгляд справи про накладення штрафу за порушення законодавства про працю, передбачених абзацом 7 частиною 2  статті 256 Кодексу законів про працю.
02 травня 2019 року, з огляду на порушення позивача, керуючись положеннями  статті 259 Кодексу законів про працю,  статті 53 Закону України «Про зайнятість населення», частини 3  статті 34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», пунктом 8 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого  постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 №  509  та абзацом 7 частини 2  статті 265 Кодексу законів про працю, відповідачем винесено постанову про накладення штрафу №     КВ722/1432/НД/АВ/СПТД/ФС-340 у розмірі 417  300,00  грн.
Не погоджуючись із зазначеною постановою про накладення штрафу, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що законодавством чітко визначено відповідальність суб`єкта господарювання за недопущення відповідача до проведення інспектування та за ненадання документів, що також створює перешкоди у проведенні перевірки.
Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до  статті 19 Конституції України  органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначає  Закон України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від     05.04.2007 року №     877-V  (надалі за текстом - «Закон №  877»).
Відповідно до положень частин 4 та 5  статті 2 Закону №  877  заходи контролю здійснюються органами державного архітектурно-будівельного контролю (нагляду), державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим  Законом  порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зокрема державного нагляду (контролю) в галузі цивільної авіації - з урахуванням особливостей, встановлених  Повітряним кодексом України, нормативно-правовими актами, прийнятими на його виконання (Авіаційними правилами України), та міжнародними договорами у сфері цивільної авіації.
Зазначені у частині четвертій цієї статті органи, що здійснюють державний нагляд (контроль) у встановленому цим  Законом  порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зобов`язані забезпечити дотримання вимог статті  1, статті 3, частин першої, четвертої, шостої - восьмої, абзацу другого частини десятої, частин дванадцятої - чотирнадцятої статті 4, частини одинадцятої статті 4-1, частини третьої статті 6, частин першої - четвертої, шостої та десятої статті 7, статей 9, 10, 12, 19, 20,  21 цього Закону.
Статтею 259 КЗпП України  встановлено, що державний нагляд та контроль за держанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форм власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Згідно пунктів 5 та 6 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого  постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 року №     96, Держпраці для виконання покладених на неї завдань має право безперешкодно проводити відповідно до вимог  закону  без попереднього повідомлення в будь-яку робочу годину доби перевірки виробничих, службових, адміністративних приміщень та об`єктів виробництва фізичних юридичних осіб, які використовують найману працю та працю фізичних осіб, експлуатують машини, механізми, устаткування підвищеної небезпеки, у разі виявлення фіксувати факти порушення законодавства, здійснення нагляду та контролю за додержанням якого віднесено до повноважень Держпраці.
Під час проведення інспекційного відвідування інспектори праці керуються Порядком здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, що затверджений  постановою Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2017 р. № 295  (надалі за текстом - «Порядок №  295»).
Відповідно до підпунктів 1-5 пункту 5 Порядку №  295 інспекційні відвідування проводяться: за зверненням працівника про порушення стосовно нього законодавства про працю; за зверненням фізичної особи, стосовно якої порушено правила оформлення трудових відносин; за рішенням керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин, прийнятим за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, та джерел, зазначених у підпунктах 1, 2, 4-7 цього пункту; за рішенням суду, повідомленням правоохоронних органів про порушення законодавства про працю; за повідомленням посадових осіб органів державного нагляду (контролю), про виявлені в ході виконання ними контрольних повноважень ознак порушення законодавства про працю.
Пунктом 11 Порядку №  295 визначено, що інспектори праці за наявності службового посвідчення безперешкодно, без попереднього повідомлення мають право:
під час проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин за наявності підстав, визначених пунктом 5 Порядку, самостійно і в будь-яку годину доби з урахуванням вимог законодавства про охорону праці проходити до будь-яких виробничих, службових, адміністративних приміщень об`єкта відвідування, в яких використовується наймана праця;
ознайомлюватися з будь-якими книгами, реєстрами та документами, ведення яких передбачено законодавством про працю, що містять інформацію/відомості з питань, які є предметом інспекційного відвідування, невиїзного інспектування, з метою перевірки їх відповідності нормам законодавства та отримувати завірені об`єктом відвідування їх копії або витяги;
наодинці або у присутності свідків ставити керівнику та/або працівникам об`єкта відвідування запитання, що стосуються законодавства про працю, отримувати із зазначених питань усні та/або письмові пояснення.
Окрім цього, пунктом 12 Порядку №  295 передбачено, що вимога інспектора праці про надання об`єктом відвідування для ознайомлення документів та/або їх копій чи витягів з документів, пояснень, доступу до приміщень, організації робочого місця, внесена в межах повноважень, є обов`язковою для виконання.
Згідно пункту 19 Порядку №  295 за результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт і у разі виявлення порушень законодавства про працю припис про їх усунення.
Відповідно до пункту 21 Порядку №  295 у разі наявності порушень вимог законодавства про працю, зафіксованих актом інспекційного відвідування або актом невиїзного інспектування, після розгляду зауважень об`єкта відвідування (у разі їх надходження) інспектор праці проводить аналіз матеріалів інспекційного відвідування або невиїзного інспектування, за результатами якого вносить припис та/або вживає заходів до притягнення винної у допущенні порушень посадової особи до встановленої законом відповідальності. 
Частиною 2  статті 265 КЗпП України  передбачено, що юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі: недопущення до проведення перевірки з питань додержання законодавства про працю, створення перешкод у її проведенні - у трикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої  законом  на момент виявлення порушення.
Як вбачається з матеріалів справи, 05 березня 2019 року, ще до призначення інспекційного відвідування та оформлення направлення на перевірку, інженер ТОВ «Інноваційні інженерні рішення» ОСОБА_1 в приміщенні ГУ Держпраці у Київській області спростував будь-яку причетність до начебто оформленого ним електронного звернення від 20.02.2019 року щодо порушення відносно нього законодавства про працю керівництвом ТОВ «Інноваційні інженерні рішення». В той же день він надав документи, які посвідчують та ідентифікують його особу та свідчать про те, що він є ОСОБА_1 1974 року народження, а також надав письмові пояснення, згідно яких звернення від 20.02.2019 року щодо порушення відносно нього законодавства про працю керівництвом ТОВ «Інноваційні інженерні рішення» він не писав. 
У електронному зверненні від 20.02.2019 року стоїть не його підпис, зазначеною електронною адресую він не користується та зазначена не його адреса мешкання (згідно паспорту та фактично ОСОБА_1 мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ; в електронному зверненні від 20.02.2019 року зазначена адреса: АДРЕСА_2 ). Враховуючи вимоги ст. 8 Закону України «Про звернення громадян», ОСОБА_1 зазначив у своїй заяві, що електронне звернення від 20.02.2019 року є анонімним і таким, що не підлягає розгляду. У зв`язку з чим звернувся із вимогою це звернення не розглядати». 
Відповідачем дані аргументи до уваги прийнято не було. 
Колегія суддів звертає увагу, що за змістом підпунктів 1, 2, 3 пункту 5 Порядку N 295 підставою для проведення інспекційного відвідування може бути звернення не будь-якої фізичної особи, а лише особи, щодо якої порушено законодавство про працю.
Верховний Суд у справі № 520/11145/19 від 02.06.2021 року висловив позицію, у якій зазначив, що відповідно до статті 3 цього Закону одним з основних принципів державного нагляду (контролю) є неприпустимість проведення перевірок суб`єктів господарювання за анонімними та іншими безпідставними заявами.
          Оскільки 05.03.2019 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача та встановив, що звернення від 20.02.2019 року щодо порушення відносно нього законодавства про працю керівництвом ТОВ «Інноваційні інженерні рішення» він не писав, колегія суддів приходить до висновку, що звернення від 20.02.2019 року є анонімним. 
Крім того, направлення на проведення інспекційного відвідування № 722 від 14.03.2019 року та вимога про надання документів № 722 від 26.03.2019 року містять різні предмети перевірки.
Також відповідачем було невірно застосовано норму КЗпП України, що передбачає відповідальність за порушення законодавства про працю та безпідставно притягнуто позивача до відповідальності у вигляді накладення на Позивача штрафу у розмірі 100 мінімальних заробітних плат.
Так, у направленні на проведення інспекційного відвідування від 14.03.2019 року № 722 зазначено посилання лише на пп. 1 та пп. З п. 5 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю (за зверненням працівника про порушення стосовно нього законодавства про працю» (п.п. 1 п. 5 Порядку № 295) та за рішенням керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин, прийнятим за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством (п.п.З п.5 Порядку)).
Підстави, передбаченої п.п.2 п.5 Порядку (проведення інспекційного відвідування за зверненням фізичної особи, стосовно якої порушено правила оформлення трудових відносин) в направленні на перевірку зазначено не було.
Отже, перевірка проводилась виключно на підставі п.п.1, 3 п.5 Порядку.
Таким чином, у випадку недопущення до проведення перевірки з підстав, зазначених в п.п.1, 3 п.5 Порядку, відповідальність повинна наставати на підставі абз.6 ч.2 ст.265 КзПП: «недопущення до проведення перевірки з питань додержання законодавства про працю, створення перешкод у її проведенні - у трикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення»
В той же час, відповідачем було накладено на Позивача штраф у розмірі 100 мінімальних заробітних плат, що передбачено абз.7 ч.2 ст.265 КзПП.
Механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою  статті 265 Кодексу законів про працю України  та частинами другою - сьомою  статті 53 Закону України «Про зайнятість населення»  визначається Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженим  постановою Кабінету Міністрів України № 509 від 17.07.2013  (далі - Порядок № 509).
Пунктом 2 Порядку № 509 визначено, що штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками, керівниками виконавчих органів міських рад міст обласного значення, сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад та їх заступниками (далі - уповноважені посадові особи).
Згідно з п. 3 Порядку № 509 уповноважена посадова особа не пізніше ніж через 10 днів з дати складення акта приймає рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу (далі - справа). Відповідно до п. 4 Порядку № 509 справа розглядається у п`ятнадцятиденний строк з дня прийняття рішення про її розгляд.
Згідно з п. 6 Порядку № 509 про розгляд справи уповноважені посадові особи письмово повідомляють суб`єктів господарювання та роботодавців не пізніше ніж за п`ять днів до дати розгляду рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в уповноваженої посадової особи, що надіслала таке повідомлення, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника.
Ключовим правовим питанням у справі є застосування п. 6 Порядку № 509, а саме зміст обов`язку державного органу повідомляти особу, яка притягується до відповідальності, про час та місце розгляду справи, а також правові наслідки неповідомлення.
Відповідно до п. 9 ч.2  ст. 2 КАС України  у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.
Насамкінець, колегія суддів звертає увагу на те, що штраф у розмірі 417  300,00 грн., який було застосовано до позивача, є суттєвим. 
Особі, до якої застосовуються такі суттєві санкції відповідальності, повинно бути забезпечено право завчасно знати про час та місце розгляду справи. Це право є гарантією реалізації інших прав - на участь в засіданні, висловлення заперечень, надання доказів, захист тощо.
Положення п. 6 Порядку № 509 покладає цей обов`язок на уповноважену посадову особу. Зміст цього обов`язку не вичерпується надсиланням тексту відповідного повідомлення, оскільки саме лише надсилання, без отримання, не свідчить про поінформованість особи про час та місце розгляду справи, а отже робить це право недієвим.
Для інформування особи про час та місце розгляду справи можуть використовуватися різні способи: рекомендований лист, телеграма, телефакс, телефонограма, особисте вручення повідомлення представникам. Множинність способів повідомлення дозволяє уповноваженій посадовій особі обрати один або декілька способів, які забезпечують поінформованість особи.
Відповідно до п. 7 Порядку 509 справу може бути розглянуто без участі такого представника у разі, коли його поінформовано відповідно до пункту 6 цього Порядку і від нього не надійшло обґрунтоване клопотання про відкладення її розгляду. 
Отже, саме на уповноважену посадову особу покладається обов`язок з`ясувати чи поінформовано особу. При цьому, саме лише надсилання повідомлення (без доказів його отримання) не свідчить про її поінформованість. У разі неналежного поінформування особи, яка притягується до відповідальності, уповноважена особа не може розпочинати розгляд справи.
З огляду на це, обов`язок уповноваженої посадової особи письмово повідомляти суб`єктів господарювання та роботодавців не пізніше ніж за п`ять днів до дати розгляду справи про накладення штрафу вважається виконаним, якщо особа, яка притягується до відповідальності, знає (поінформована) про час та місце розгляду справи за п`ять днів до дати розгляду справи. Обов`язок доказування цієї обставини несе уповноважена посадова особа.
Таке тлумачення п. 6 Порядку № 509 відповідає завданням адміністративного судочинства та принципу верховенства права, оскільки має наслідком більш ефективний захист права та інтереси фізичних та юридичних осіб.
З`ясовуючи поінформованість особи про час та місце розгляду справи, суд також повинен зважати на поведінку особи, яка притягується до відповідальності. Ухилення від одержання повідомлення або інші недобросовісні дії, які свідчать про намагання уникнути участі в засіданні, не можуть бути підставою для скасування постанови.
Повідомлення має на меті забезпечення участі особи у розгляді уповноваженим державним органом справи, яка її стосується. У разі одержання повідомлення до засідання, але у строк, що є меншим за п`ятиденний, особа повинна вживати розумних заходів для реалізації своїх прав на участь у засіданні.
Відповідно до п. 5 Порядку № 509 у разі надходження від суб`єкта господарювання або роботодавця, щодо якого порушено справу, обґрунтованого клопотання про відкладення її розгляду, строк розгляду справи може бути продовжений уповноваженою посадовою особою, але не більше ніж на 10 днів.
Якщо особа з`явилася на засідання, взяла у ньому участь і не клопотала про відкладення, то несвоєчасність отримання повідомлення (порушення п`ятиденного строку) не є підставою для визнання постанови протиправною.
Як вбачається з матеріалів справи, 18 квітня 2019 року листом №  43/2/196388 відповідач повідомив позивача, що 02.05.2019 року відбудеться розгляд справи про накладення штрафу за порушення законодавства про працю.
Вказаний лист-виклик на розгляд справи про накладення штрафу, надісланий позивачу 19.04.2019 року поштою, рекомендованим листом №  0406005361474, проте, отриманий позивачем лише 13 травня 2019 року. 
Отже, відповідач не довів, що про час розгляду справи про накладення штрафу позивач був поінформований належним чином. За таких обставин, постанова про накладення штрафу є протиправною та підлягає скасуванню.  
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 17.03.2021 року у справі № 160/9340/18, від 12.06.2019 року у справі № 813/3415/18, від 15.01.2021 року №1340/3731/18 та від 04.03.2021 року у справі № 160/8027/18.
Висновки Верховного Суду у справі №820/6755/16, викладені у постанові від 13.06.2018, на які послався у рішенні суд першої інстанції, не можуть бути застосовані, оскільки у зазначеній справі спірним було інше правове питання. Відповідач отримав кореспонденцію завчасно, проте заперечував, що її отримала уповноважена особа. Отже, спірні відносини склалися щодо інших обставин. Тому ця справа не є релевантною.
Разом з тим, колегія суддів зазначає, що позивачем, відповідно до вимог частини першої статті 77 КАС України, під час розгляду цієї справи в судах першої та апеляційної інстанції було надано докази, які підтверджують доводи його позову щодо протиправності оскаржуваної постанови. 
Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .
Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку щодо протиправності постанови Головного управління Держпраці у Київській області від 02.05.2019 року № КВ 722/1432/НД/АВ/СПТД/ФС-340 про накладення штрафу на Товариство з обмеженою відповідальністю "Інноваційні інженерні рішення", необхідності її скасування та задоволення позову повністю. 
Отже, судом першої інстанції було неповно встановлено обставини цієї справи та порушено норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору в цілому.
Відповідно до ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.   
Таким чином, апеляційна скарга товариства з обмеженою відповідальністю "Інноваційні інженерні рішення" підлягає задоволенню, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 30 листопада 2021 року - скасуванню, адміністративний позов - задоволенню повністю.
          Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Так, відповідно до ч. 7 ст. 139 КАС України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
З матеріалів справи вбачається, що відповідно до платіжного доручення № 852 від 30.08.2019 позивачем було сплачено 6  259,50 грн судового збору за звернення до суду з адміністративним позовом та відповідно до платіжного доручення № 1517 від 01.11.2021 року сплачено 9  389,25 грн судового збору за звернення з апеляційною скаргою, загалом - 15 648,75 грн., які йому мають бути відшкодовані за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - відповідача. 
          Керуючись статтями  242, 308, 315, 317, 321, 322, 325  Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Інноваційні інженерні рішення" - задовольнити.                      
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 листопада 2020 року скасувати та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов задовольнити.  
Визнати протиправною та скасувати постанову Головного управління Держпраці у Київській області від 02.05.2019 року № КВ 722/1432/НД/АВ/СПТД/ФС-340 про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами на Товариство з обмеженою відповідальністю "Інноваційні інженерні рішення" у розмірі 417  300,00 грн.  
Стягнути з Головного управління Держпраці у Київській області (04060, м. Київ, вул. Вавілових,10, код ЄДРПОУ 39794214) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Інноваційні інженерні рішення"  (03148, м. Київ, вул. Пшенична, буд. 2, оф. 323, код ЄДРПОУ 41128239) судовий збір сплачений за подання позовної заяви та апеляційної скарги у розмірі 15 648,75 грн.                           
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

            Суддя-доповідач                                                                                   Собків Я.М.

  Суддя                                                                                                    Глущенко Я.Б.

             Суддя                                                                                                     Пилипенко О.Є.

          Повний текст постанови виготовлено - 21 лютого 2022 року.