ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 січня 2022 року
м. Харків
справа № 645/6559/20
провадження №22-ц/818/1973/22
Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді – Тичкової О.Ю.,
суддів – Маміна О.В., Пилипчук Н.П.,
сторони справи: 
позивач – Моторне (транспортне) страхове бюро України
відповідач – ОСОБА_1 
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну ОСОБА_1 на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 30 вересня 2021 року, постановлене у складі судді Бабкової Т.В.
установив:
Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі - МТСБУ) звернулося до суду з позовом (з урахуванням уточнень від 06.04.2021 року), в якому просить про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з регламентною виплатою, шляхом стягнення з ОСОБА_1 на користь МТСБУ 48 231,90 грн. шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 26.12.2016 року о 14:30 в м. Харків, просп. Ювілейний, 42 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Daewoo (д.р.н.         НОМЕР_1 ),         яким        керував водій ОСОБА_1 , та автомобіля Subaru (д.р.н. НОМЕР_2 ), яким керував водій ОСОБА_2 , внаслідок чого було пошкоджено автомобіль Subaru (д.р.н. НОМЕР_2 ) та завдано шкоди, власнику зазначеного транспортного засобу. Згідно Довідки № 3017004635958092 про ДТП та Постанови Московського районного суду м. Харкова від 13.06.2017 року (справа № 643/3778/17), ДТП сталося внаслідок порушення водієм ОСОБА_1 п. 10.1, 10.4 ПДР України. Постановою Московського районного суду м. Харкова від 13.06.2017 року, провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, закрито у зв`язку з закінченням строку накладання адміністративного стягнення на підставі пункту 7 ст. 247 КУпАП. Однак, така обставина, як закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених статтею 38 КУпАП, не є реабілітуючою, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні ДТП. В порушення умов Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», цивільно-правову відповідальність ОСОБА_1 за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на момент ДТП застраховано не було. ОСОБА_2 звернувся до МТСБУ з заявою про відшкодування заподіяної шкоди. Відповідно до Наказу № 3866 від 25.04.2018 року та вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», розмір регламентної виплати склав 79 681,90 грн., яке МТСБУ було сплачено потерпілій особі згідно платіжного доручення № 904129 від 26.04.2018 року. Розмір витрат на збір документів та визначення розміру шкоди щодо зазначеного страхового випадку склав 550,00 грн., яке МТСБУ було сплачено особам, які надавали послуги по врегулюванню по справі, здійснювали збір документів та визначення розміру завданої шкоди, що підтверджується платіжним дорученням № 39рв від 27.02.2017 року. Отже, розмір регламентної виплати склав 79 681,90 грн. (без ПДВ на замінні складові) 79 681,90 грн. + 550,00 грн. = 80 231,90 грн. Згідно з ч. 1ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до норм п. 38.2.1 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхуванню цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до водія транспортного засобу, який спричинив ДТП, та який не застрахував свою цивільне правову відповідальність. Враховуючи що відповідачем на рахунок МТСБУ було фактично сплачено 32 000,00 грн., що підтверджується роздруківкою грошових надходжень з ЦБД МТСБУ, отже ціна позову становить 48 231,90 грн.
15 березня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з зустрічним позовом ( а.с. 86 – 94) після уточнення якого 09.06.2021 року ( а.с. 204 – 207) остаточно просила стягнути з МТСБУ на її користь безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 34000 грн та проценти за користування чужими грошовими коштами за період з 10.08.2019 по 07.06.2021 у розмірі 2932,39 грн, а всього 36 932, 39 грн. 
В обґрунтування зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 посилалася на те, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди за участю автомобіля Daewoo, номерний знак НОМЕР_1 , яким керувала ОСОБА_1 , та автомобіля Subaru, номерний знак НОМЕР_2 , яким керував водій ОСОБА_2 було пошкоджено автомобіль Subaru, номерний знак НОМЕР_2 , та завдано шкоди ОСОБА_2 . Останній мав обов`язковий страховий поліс автоцивільної відповідальності. Наявність зазначеного полісу не передбачяає компенсацію грошових коштів на ремонтні роботи застрахованого автомобілю. Як вбачається з позову та доданих до нього матеріалів, МТСБУ всупереч вимог закону відшкодувало шкоду, завдану майну ОСОБА_2 , а не шкоду, завдану автомобілю ОСОБА_1 , як третьої особи. Однак, ОСОБА_2 не притягувався до автоцивільної відповідальності. У вчиненні ДТП було визнано ОСОБА_1 .. Оскільки у останньої був відсутній поліс (договір) обов`язкового страхування цивільно- правової відповідальності, ОСОБА_2 мав пред`явити до неї позов про стягнення заданих йому збитків у строк, що не перевищує позовну давність. Тому вважає,  що в  даному випадку відсутній страховий випадок, а  МТСБУ незаконно здійснило  страхову регламентну виплату. Також ОСОБА_1  зазначає, що позивач  безпідставно посилається на п. 38.2.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки зазначена норма закону не передбачає права позивача на подання регресного позову внаслідок проведення ним регламентної виплати. Таке право позивач набуває лише після сплати страхового відшкодування. ОСОБА_1 вказує, що будучи введеною позивачем в оману, почала добровільно виконувати вимоги МТСБУ, викладені у його претензії, і станом на день подання відзиву перерахувала йому 34 000 грн., тому вважає, що ці кошти мають бути повернуті шляхом їх стягнення з відповідача на її користь як безпідставно набуті. Разом з зазначеними коштами ОСОБА_1 просить стягнути з МТСБУ проценти за користування чужими грошовими коштами у розмірі 2932,39 грн.
Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 30 вересня 2021 року, позовні вимоги Моторного (транспортного) страхового бюро України задоволено частково.  Стягнути з ОСОБА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 46 231 (сорок шість тисяч двісті тридцять одна) грн. 90 коп.
Судове рішення мотивовано тим що, позивачем належними та допустимими доказами доведено наявне в нього право регресної вимоги до відповідачки ОСОБА_1 , у зв`язку з проведенням регламентної виплати на корить потерпілої особи –  ОСОБА_2 .Тому первісні позовні вимоги підлягають частковому задоволенню у розмірі  46 231 грн. 90 коп, що розраховані судом як різниця між вартістю відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля разом витрати позивача на послуги по врегулюванню по справі та визнання розміру шкоди ( 79681,90 грн. () + 550 грн. = 80 231,90 грн) та –сумою, що була добровільно сплачена відповідачкою в порядку регресу у розмірі 34 000 грн. ( 80 231, 90 – 34000 ) грн. У задоволені зустрічного позову відмовлено у зв`язку із доведенням факту виникнення у ОСОБА_1 регресн зобов`язання перед МТСБУ.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій просить суд, рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволені первісного позову МТСБУ відмовити , а зустрічний позов задовольнити. 
Апеляційна скарга мотивована тим що, судове рішення винесено з порушенням вимог матеріального права. Просить суд, застосувати позовну давність та наслідки її спливу до вимог МТСБУ про стягнення витрат позивача на послуги по врегулюванню по справі та визначення розміру шкоди, адже ці витрати здійсненні за дорученням № 39рв від 27.02.2017 року і трирічний строк за вимогою про стягнення витрат у сумі 550 грн сплив до моменту подання позову. Судом же самоправно було змінено дату на 27.02.2018 рік, що мало наслідком відрахування позовної давності з цього строку. Судом не враховано норму закону України « Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ( надалі Закон) відповідно до якої право подавати регресивний позов могло виникнути у МТСБУ лише у випадку виплати страхового відшкодування, а не регламентної виплати. В даному випадку ДТП сталось з вини особи цивільно-правова відповідальність якої не була застрахована, тож відсутній страховий випадок, тому виплата страхового відшкодування не можлива. Вищезазначений закон, є спеціальним законом, який регулює правовідносини пов`язані зі страховим відшкодуванням або регламентними виплатами, пред`явлення регресного позову, у випадку регламентної виплати цим законом не передбачено. Також підставою для проведення регламентної виплати є завдання шкоди майну третьої особи, а ОСОБА_2 є страхувальником що відповідно відрізняється від поняття третьої особи. Тож позивач помилився та здійснив регламентну виплату всупереч п 22.1 ст. 22 Закону на відшкодування шкоди , завданої майну не третьої особи, а майну самого страхувальника. Відсутність у позивача права регресної вимоги до відповідачки свідчить про безпідставність набутих позивачем грошових коштів, які апелянт сплатила йому в добровільному порядку. Тому зазначені кошти підлягають стягненню на її користь разом з нарахованими процентами за час безпідставного користування ними. 
Заслухавши доповідь головуючого судді, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
У відповідності до частин 1-5 статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом встановлено, що постановою Московського районного суду м. Харкова від 13 червня 2017 року провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ст. 124 КУпАП закрито у зв`язку зі спливом строків накладення адміністративного стягнення.
Згідно постанови Московського районного суду м. Харкова від 13.06.2017 встановлено, що 26.12.2016 о 14 год. 30 хв. ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки Daewoo Lanos, номерний знак НОМЕР_1 , по пр. Ювілейному, порушила п. п. 11.1, 10.4 Правил дорожнього руху України, а саме змінила напрямок руху, в результаті чого скоїла зіткнення з автомобілем Subaru Forester, номерний знак НОМЕР_2 . Автомобілі отримали механічні пошкодження, заподіяно матеріальну шкоду. Своїми діями ОСОБА_1 здійснила правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. 
Постанова набрала законної сили 26.06.2017 року ( а.с. 11). 
Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 власником автомобіля Subaru Forester, державний номер НОМЕР_2 є ОСОБА_2 (а.с. 17).
На момент ДТП цивільно-правова відповідальність автомобіля Subaru Forester, номерний знак НОМЕР_2 , була застрахована відповідно до поліса № АІ9660890 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів в ТДВ «СК «Кредо» ( а.с. 8).
27.12.2016 ОСОБА_2 звернувся до МТСБУ з повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, в якому зазначив, що на момент ДТП у ОСОБА_1 , яка керувала автомобілем Daewoo Lanos, номерний знак НОМЕР_1 , відсутній поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Крім того, вказаний факт підтверджено централізованої бази даних МТСБУ ( а.с. 8, 39). 
30.06.2017 ОСОБА_2 звернувся до МТСБУ із заявою про відшкодування шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної події, яка сталася 02.07.2016 року ( а.с. 16).
Згідно копії звіту № 38754 дослідження спеціаліста – автотоварознавця автомобіля Subaru Forester, номерний знак  НОМЕР_2 від 26.01.2017 року, вартість відновлюваного ремонту вищезазначеного автомобіля з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складових, в результаті його пошкодження при ДТП складає 91 067,43 грн. ( а.с. 18-23).
Відповідно до копії акту виконаних робіт від 17.02.2017 ТОВ « УЕЦ « Експерт-Сервіс Авто» сплачено за послуги аварійного комісара 550 грн., що підтверджується копією платіжного доручення № 39рв від 27.02.2017 ( а.с. 40)
Наказом МТСБУ № 3866 від 25.04.2018 про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих ОСОБА_2 , приймаючи до уваги довідку № 1 від 05.04.2018, вирішено виплатити відшкодування в розмірі 79 681, 90 грн., яке перераховане 26.04.2018 ОСОБА_2 в вказаному розмірі, що підтверджується платіжним дорученням № 904129 від 26.04.2018 ( а.с. 38 та зворотня сторона а.с.38, 40).
05.06.2019 МТСБУ звернулося до ОСОБА_1 з претензією про регресні виплати № СУ/38754/4 в розмірі 80 231, 90 грн.( а.с. 41).
Згідно копії роздруківки грошових надходжень з ЦБД МТСБУ вбачається, що ОСОБА_1 добровільно сплачено в порядку регресу 32 000 грн.( а.с. 42, 141).
Відповідно до копій платіжних доручень АТ КБ Приватбанк, ОСОБА_1 добровільно сплачено регресний платіж, згідно претензії № СУ/38754/4 від 05.06.2019, на рахунок МТСБУ у розмірі 34 000 грн. (а.с. 163-181).
Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ст. 993 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.
Згідно з ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Статтею 1188 ЦК України, передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.
Особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2Правил дорожнього руху України).
Відповідно до пункту 22.1статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, Моторне (транспортне) страхове бюро України у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.2 цієї статті).
За правиламистатті 39 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у Моторному (транспортному) страховому бюро України є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Основними завданнями Моторного (транспортного) страхового бюро України є, зокрема, здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених цим Законом.
Моторне (транспортне) страхове бюро України за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність (пункт 41.1статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
Статтею 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
Згідно з пунктом 38.2.1. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правої відповідальності власників наземних транспортних засобів» Моторне (транспортне) страхове бюро України після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених в пункті 13.1 статті 13 цього Закону.
Пунктом 13.1 статті 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правої відповідальності власників наземних транспортних засобів» у редакції на час вчинення дорожньо-транспортної пригоди передбачено, що учасники бойових дій та інваліди війни, що визначені законом, інваліди I групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним інваліду I групи, у його присутності, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить Моторне (транспортне) страхове бюро України у порядку, визначеному цим Законом.
Одним із завдань Моторного (транспортного)страхового бюроУкраїни є здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених Законом; у разі заподіяння шкоди особами, на яких поширюється діяпункту 13.1статті 13 цього закону, Моторне бюро відшкодовує її за рахунок коштів фонду захисту потерпілих (підпункт 39.2.1 пункту 39.2 статті 39, підпункт „г пункту 41.1 статті 41 Закону № 1961).
Отже, у встановлених законом випадках Моторне (транспортне) страхове бюро України виступає гарантом відшкодування шкоди потерпілим від дорожньо-транспортних пригод за рахунок коштів відповідних фондів.
У Законі України «Про обов`язкове страхування цивільно-правої відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено особливості його застосування у випадках заподіяння шкоди внаслідок дорожньо-транспортних пригод, винуватцями яких є окремі категорії громадян, та обов`язкові умови, за наявності яких певні категорії фізичних осіб вважаються такими, чия цивільно-правова відповідальність застрахована, а Моторне (транспортне) страхове бюро України, відповідно, зобов`язане відшкодувати шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та майну потерпілих.
Таким чином, законною підставою для виплати страхового відшкодування у даному разі є відсутність у відповідача договору про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності.
Підстави для пред`явлення регресного МТСБУ позову до відповідача, в даному випадку, зазначено в пункті 38.2. статті 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".
Відповідно до пункту 38.2. статті 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" МТСБУ після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону (підпункт 38.2.1.); до водія транспортного засобу, який заволодів транспортним засобом за допомогою протиправних дій (підпункт 38.2.2.); до страховика, якщо забезпечений транспортний засіб, що заподіяв шкоду, було встановлено та страховик був зобов`язаний, але не виплатив страхове відшкодування у порядку, встановленому цим Законом (підпункт 38.2.3.); до підприємства, установи, організації, що відповідають за стан дороги, якщо заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди шкода виникла з їх вини (підпункт 38.2.4.); до особи, визначеної у пункті 13.1 статті 13 цього Закону, яка причетна до дорожньо-транспортної пригоди, якщо вона керувала транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також якщо вона відмовилася від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, та/або вжила алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником), та/або вона керувала транспортним засобом без права на керування транспортним засобом відповідної категорії, та/або самовільно залишила місце пригоди (підпункт 38.2.5.).
Отже, зазначена стаття передбачає наявність у МТСБУ права на пред`явлення регресного позову за наявності однієї з умов, що вказані у підпунктах 38.2.1. - 38.2.5. пункту 38.2. цієї статті.
Вищезазначений висновок відповідає правовій позиції викладеній в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 22.19.2020 року у справі № 910/18279/19.
Як вбачається з матеріалів справи, Моторне (транспортне) страхове бюро України виплатило власнику пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілю суму матеріальної шкоди, завданої з вини ОСОБА_1 виходячи з того, що її цивільно-правова відповідальність не була застрахована, і на цій підставі вимагало стягнення з неї цих коштів у порядку регресу.
З огляду на вищевикладене, судова колегія відхиляє доводи апелянта, що судом першої інстанції не вірно застосовані норми закону України « Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до яких право подавати регресивний позов виникає у МТСБУ лише у випадку виплати страхового відшкодування, а не регламентної виплати, як хибні та необґрунтовані. 
Судова колегія, не бере до уваги, посилання апелянта на правові висновки Верховного Суду у постанові від 22.10.2020 по справі № 910/18279/19, оскільки обставини цієї справи не є аналогічними до вищезазначеної справи. 
З матеріалів справи також вбачається, що позивачем в добровільному порядку, в період з серпня 2019 року по жовтень 2020 року здійснювались, як зазначено нею в платіжних дорученнях – «регресні платіжі», на рахунок МТСБУ, згідно претензії № СУ/38754/4 від 05.06.2019. Таким чином, до жовтня 2020 року вона не заперечувала проти добровільної виплати регресу МТСБУ.
Таким чином, суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок, щодо наявності підстав для задоволення позову Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з регламентною виплатою.
Судова колегія відхиляє доводи апелянта, щодо застосування позовної давності до вимог МТСБУ про стягнення витрат в розмірі 550 грн., оскільки при регресі строк позовної давності обчислюється з моменту  здійснення відповідної виплати страхового відшкодування (аналогічний висновок викладено у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23.05.2018 у справі        № 199/1848/16, від 27.12.2018 у справі № 373/2348/16-ц, від 10.01.2019 у справі № 200/13392/13-ц).
Судова колегія погоджується також з висновками суду першої інстанції, щодо часткового задоволення позову МТСБУ на суму 46 231 грн. 90 коп., оскільки відповідачем по справі добровільно сплачено 34 000 грн суми відшкодування в порядку регресу, згідно претензії № СУ/38754/4 від 05.06.2019 .
Інші доводи апеляційної скарги не мають правового значення для правильного вирішення спору, оскільки за встановлених судом обставин інші наведені апелянтом аргументи не є суттєвими.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява № 4909/04).
На підставі викладеного колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги висновку суду не спростовують, на законність рішення суду першої інстанції не впливають, фактично направлені на переоцінку доказів та незгоди апелянта з висновками суду першої інстанції щодо їх оцінки.
З огляду на те, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним по справі доказам, обставинам справи, підстав для його скасування в частині стягнення заборгованості з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.
Тому судова колегія уважає, що апеляційну скарга належить залишити без задоволення, а рішення суду – без змін.
Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для нового розподілу судового збору, понесеного у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судового збору, понесеного у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384, 391 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 30 вересня 2021 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку тільки в випадках передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 19 січня 2022 року.

Головуючий О. Ю. Тичкова

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук