Справа № 309/524/21

П О С Т А Н О В А
Іменем України

        09 лютого 2022 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі

головуючого                                судді КОНДОРА Р.Ю.
суддів                                        БИСАГИ Т.Ю., ГОТРИ Т.Ю.
за участю секретаря                ЖГАНИЧ К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді цивільну справу № 309/524/21 за скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Полстар» на бездіяльність і рішення старшого державного виконавця Хустського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Попович Мар`яни Михайлівни,
заінтересовані особи ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Виконавчий комітет Хустської міської ради Закарпатської області, приватний нотаріус Хустського районного нотаріального округу Гелеван Сергій Іванович, Публічне акціонерне товариство «Піреус банк МКБ» і Державне підприємство «СЕТАМ»,
за апеляційними скаргами старшого державного виконавця Хустського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Попович Мар`яни Михайлівни і ОСОБА_1 на ухвалу Хустського районного суду від 16 червня 2021 року, повний текст якої складено 22 червня 2021 року, головуючий суддя Довжаним М.М., -

встановив:

18.02.2021 ТОВ «Полстар» звернулося до суду із зазначеною скаргою мотивуючи її таким.
Товариство пред`явило до примусового виконання постанову Закарпатського апеляційного суду від 10.12.2020 у справі № 309/3838/17, якою заборонено відчуження багатоповерхового житлового будинку АДРЕСА_1 та квартир у ньому.
05.02.2021 ст. держвиконавець Хустського РВ ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Попович М.М. на підставі ст. 4 ч. 1 п. 6 Закону України «Про виконавче провадження» склала повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання, що було одержане стягувачем 08.02.2021. Повідомлення було обґрунтоване тим, що у виконавчому документі відсутні ідентифікуючі дані боржника та стягувача.
Такі дії держвиконавця не відповідають вимогам закону.
Частиною 1 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» встановлені вимоги до форми виконавчого документа, а пунктом 6 частини 4 цієї статті визначено, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону.
Поряд із цим, виконавець зобов`язаний вживати передбачених Законом України «Про виконавче провадження» заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, для чого під час здійснення виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну (ст. 18 ч. 1, ч. 3 п. 3).
Тому відсутність у виконавчому документі певних ідентифікуючих та установчих відомостей про боржника не може бути підставою для повернення виконавцем виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання. Виконавець управі отримати всю необхідну для виконання рішення інформацію про боржника у відповідних установах. У заяві про примусове виконання постанови суду були вказані ідентифікуючі дані стягувача. Крім того, оскільки йдеться про арешт нерухомого майна, боржниками є відповідачі в справі.
Отже, твердження про відсутність необхідних для виконання даних не відповідає дійсності та свідчить про самоусунення держвиконавця від виконання судового рішення.
Відтак повідомлення про повернення виконавцем виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання порушує законні права стягувача і як таке є протиправним.
Посилаючись на ці обставини, керуючись нормами ст.ст. 447-449, 451 ЦПК України щодо порядку оскарження дій (бездіяльності) та рішень держвиконавця, ТОВ «Полстар» просило:
визнати бездіяльність старшого державного виконавця Хустського РВ ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Попович М.М. щодо повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання неправомірною;
визнати неправомірним і скасувати повідомлення ст. держвиконавця ОСОБА_3 від 05.02.2021 про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання;
зобов`язати ст. держвиконавця ОСОБА_3 вжити передбачених законодавством заходів для відкриття виконавчого провадження та виконання постанови Закарпатського апеляційного суду від 10.12.2020, якою накладено заборону на відчуження багатоповерхового будинку з мансардою, об`єкт житлової нерухомості, загальною площею 3331,2 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 та квартир у ньому.

Ухвалою Хустського районного суду від 16.06.2021 скаргу задоволено частково:
визнано неправомірним та скасовано повідомлення старшого державного виконавця Хустського РВ ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Попович М.М. від 05.02.2021 про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання;
в задоволені решти вимог скаржника відмовлено.

Приймаючи таке рішення, суд першої інстанції виходив із того, що відсутність у виконавчому документі певної інформації щодо боржника не є підставою для повернення стягувачу виконавчого документа без прийняття до виконання, оскільки виконавець управі одержати необхідні дані встановленим порядком. Зобов`язання ж держвиконавця вжити передбачених законодавством заходів для відкриття виконавчого провадження та виконання постанови апеляційного суду немає потреби підтверджувати окремим судовим рішенням, оскільки це, по-перше, прямо передбачено законом, по-друге, відкриття виконавчого провадження належить до компетенції держвиконавця, а перешкоди для цього можуть бути й іншими, окрім тих, про які йшлося в скарзі.

Ст. держвиконавець Хустського РВ ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Попович М.М. оскаржила ухвалу суду першої інстанції в частині, в якій вимоги скарги стягувача були задоволені, як незаконну та необґрунтовану. У скарзі наводить такі доводи.
Вимога п. 3 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» щодо зазначення у виконавчому документі повних даних про стягувача та боржника є імперативною, а вся інша інформація та документи, необхідні для виконавчого провадження, можуть бути отримані держвиконавцем уже після відкриття провадження. До відкриття виконавчого провадження відповідна інформація не може бути отримана держвиконавцем, а вимоги про її отримання були б незаконними.
Виконавчий документ має відповідати формі, встановленій законом (ст. 4 ч.ч. 1, 6 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 431 ч. 3 ЦПК України), відповідна інформація, зокрема, щодо боржника, має бути внесена до Автоматизованої системи виконавчого провадження.
У постанові Закарпатського апеляційного суду від 10.12.2020 у справі № 309/3838/17 не вказано боржника, а також прізвище, ім`я, дату народження боржника – фізичної особи.
Тому відповідні доводи скарги безпідставні, а стягувач не скористався своїм правом надати держвиконавцю інформацію, необхідну для відкриття виконавчого провадження з виконання постанови апеляційного суду, а також правом на звернення до суду з метою приведення виконавчого документа у відповідність до вимог закону (ст. 4 ч. 4 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 432 ч. 1 ЦПК України, інші норми законодавства).
Правова позиція, висловлена Верховним Судом України за інших обставин та за інших вимог закону для відкриття виконавчого провадження, не релевантна ситуації, що має місце в даній справі.
Держвиконавець просить скасувати ухвалу суду першої інстанції в частині, в якій вимоги скарги стягувача були задоволені, відмовити в задоволенні відповідних вимог скарги стягувача, а в іншій частині залишити ухвалу суду першої інстанції без змін.

Ухвалу суду першої інстанції оскаржив і ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Томищ М.С. Доводи скарги зводяться до таких.
Зі змісту постанови Закарпатського апеляційного суду від 10.12.2020 у справі № 309/3838/17 неможливо встановити, хто є боржником у виконавчому провадженні, відповідно, незрозуміло, щодо кого мають вживатися заходи примусового виконання та має збиратися відповідна інформація. Саме тому було складене повідомлення держвиконавця про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання, а не через відсутність ідентифікаційного номера боржника або дати його народження, як це мало місце в справах, на ухвалені в яких постанови Верховного Суду України посилався стягувач.
Держвиконавець не має права збирати інформацію, необхідну для виконання рішення, поза межами виконавчого провадження. До того ж, хоча відповідачами в справі є лише кілька осіб, загалом учасниками справи є тринадцять фізичних і юридичних осіб і хто саме з них має бути боржником у виконавчому провадженні незрозуміло, а самостійно визначити боржника чи боржників держвиконавець не може.
Інші доводи апеляції ОСОБА_1 аналогічні тим, що наведені в скарзі держвиконавця на ухвалу суду першої інстанції.
Апелянт просить скасувати ухвалу суду першої інстанції в частині, в якій вимоги скарги стягувача були задоволені, відмовити в задоволенні відповідних вимог скарги стягувача, а в іншій частині залишити ухвалу суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідь судді, розглянувши справу за правилами ст. 372 ч. 2 ЦПК України за відсутності учасників процесу, обговоривши доводи апеляцій, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в сукупності, суд приходить до такого.

Як убачається з матеріалів справи, Закарпатський апеляційний суд постановою від 10.12.2020 у справі (а.с. 8-12) скасував ухвалу судді Хустського районного суду від 04.08.2020, якою було відмовлено в забезпеченні зустрічного позову у справі № 309/3838/17 за позовом ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 до Відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, ДП «Сетам», ОСОБА_1 , ПАТ «Піреус Банк МКБ», ТОВ «Полстар», третя особа без самостійних вимог приватний нотаріус Хустського районного нотаріального округу Гелеван С.І., про визнання недійсними результатів прилюдних торгів та за зустрічним позовом ТОВ «Полстар» до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, ОСОБА_1 , Виконавчого комітету Хустської міської ради, ОСОБА_9 , треті особи без самостійних вимог приватний нотаріус Хустського районного нотаріального округу Гелеван С.І., ПАТ «Піреус банк МКБ», ДП «Сетам», про визнання прилюдних торгів недійсними, визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету, визнання недійсним договору купівлі-продажу та скасування державної реєстрації права власності.

Заяву ТОВ «Полстар» про забезпечення позову апеляційний суд задовольнив частково, наклав заборону на відчуження багатоповерхового будинку з мансардою, об`єкт житлової нерухомості, загальною площею 3331,2 кв. м по АДРЕСА_1 та квартир у ньому, в решті заяви відмовив.

ТОВ «Полстар» пред`явило постанову Закарпатського апеляційного суду від 10.12.2020 у справі № 309/3838/17 до примусового виконання, однак, 08.02.2021 одержало повідомлення ст. держвиконавця Хустського РВ ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Попович М.М. від 05.02.2021 про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання (а.с. 7).

У повідомленні зазначено, що «виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, а саме: відсутні ідентифікуючі дані боржника та стягувача», тому керуючись п. 6 частини 4 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повернуто без прийняття до виконання. При цьому, у повідомленні вказані ідентифікуючі дані стягувача ТОВ «Полстар» (повна назва, адреса, код ЄДРПОУ), а в якості боржника вказана абревіатура «ВПВР» без будь-яких інших даних.

Конституцією України встановлено, що судове рішення є обов`язковим до виконання; держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку (ст. 129-1). Аналогічні положення щодо обов`язковості виконання на всій території України судового рішення, що набрало законної сили, встановлені й частиною 1 статті 18 чинної з 15.12.2017 редакції ЦПК України, а частина 2 цієї статті містить правило, відповідно до якого невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Постанова Закарпатського апеляційного суду від 10.12.2020 у справі № 309/3838/17 є виконавчим документом і повинна відповідати вимогам, установленим для виконавчого документа, зокрема, повинна містити повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків) (ст. 3 ч. 1 п. 2, ст. 4 ч. 1 п.п. 3, 4 Закону України «Про виконавче провадження» (Закон № 1404-VIII)).

Примусове виконання рішень покладається, зокрема, на органи державної виконавчої служби (державних виконавців), які зобов`язані вживати передбачених законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і законом, роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки (ст. 5 ч. 1, ст. 18 ч. 1, ч. 2 п.п. 1, 5 Закону № 1404-VIII).

За наявності для того підстав виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, зокрема, якщо виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим статтею 4 Закону № 1404-VIII (ст. 4 ч. 4 п. 6 Закону № 1404-VIII). У разі невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим статтею 4 Закону № 1404-VIII, стягувач має право звернутися до суду чи іншого органу (посадової особи), що видав виконавчий документ, щодо приведення його у відповідність із зазначеними вимогами (ст. 4 ч. 4 абз. 14 Закону № 1404-VIII).

Отже, маючи на увазі повноту виконання вимог закону, забезпечення стороні виконавчого провадження (стягувачу) можливості усунути недоліки виконавчого документа, якщо такі мають місце, та реалізувати своє право на реальне виконання судового рішення, що є складовою права на справедливий суд, повертаючи виконавчий документ стягувачу без прийняття до виконання держвиконавець зобов`язаний чітко і повно вказати конкретні недоліки виконавчого документа, в тому числі, послатися на конкретні норми закону, якщо з такими пов`язуються недоліки виконавчого документа. Відповідне рішення держвиконавця не повинно допускати можливості різних тлумачень чи припущень щодо його дійсного змісту та фактичних і правових підстав для його прийняття. Лише в такому разі рішення та дії виконавця є законними.

Цим вимогам дії ст. держвиконавця Хустського РВ ДВС Попович М.М. і складене нею повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання не відповідали.

Вказівка в повідомленні як на підставу для повернення виконавчого документа на відсутність ідентифікуючих даних стягувача безпідставна, позаяк такі зазначені в самому цьому повідомленні. Зазначення в якості боржника абревіатури «ВПВР» без будь-яких інших даних взагалі не ідентифікує боржника. Апеляційний суд зауважує, що:
за зустрічним позовом визначені чотири відповідачі, з яких дві фізичні особи, одна юридична особа, а Відділ примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Закарпатській області на відповідний час був структурним підрозділом цього Головного управління та не був юридичною особою;
щодо абревіатури єдиного вказаного держвиконавцем боржника «ВПВР» можна лише припускати, що вона стосується указаного вище органу ДВС, статус якого як боржника в контексті відносин із виконання судового рішення не можна наразі вважати належно обґрунтованим, припущення ж як щодо особи боржника, так і щодо його правового статусу недопустимі;
інші боржники за зустрічним позовом взагалі не вказані в повідомленні.

Слід також мати на увазі, що такий вид забезпечення позову, як заборона вчиняти певні дії залежно від конкретних обставин і формулювання може стосуватися як конкретних дій і осіб, так може бути звернена і до невизначеного кола осіб. Заборона відчуження майна звернена передовсім до власника такого майна, тому є конкретною щодо цієї особи, водночас таке забезпечення позову передбачає заборону для будь-кого вчиняти пов`язані з відчуженням майна дії (оформляти відповідні документи, вчиняти реєстраційні дії тощо), тому в цій частині стосується невизначеного кола осіб.

За таких обставин, повідомлення держвиконавця про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання в тому вигляді і того змісту, як воно складене, не ґрунтується на законі. Якщо йдеться про неналежне зазначення ідентифікуючих даних про боржника, то в повідомленні відсутнє будь-яке конкретне обґрунтування щодо конкретного боржника чи боржників. Спосіб, у який було складене повідомлення, унеможливлював по суті виправлення стягувачем конкретних недоліків виконавчого документа, позаяк взагалі не вказував на такі.

Відтак законні права стягувача ТОВ «Полстар» були порушені, його вказівка в скарзі на незаконність указаного повідомлення та відповідних дій (бездіяльності) держвиконавця була правильна як така і суд першої інстанції на час вирішення скарги по суті мав підстави для скасування ухвалою від 16.06.2021 у порядку, передбаченому розділом VІІ ЦПК України, оспореного повідомлення правильно виходячи власне з того, що держвиконавець не виконав обов`язків, покладених на нього ст. 18 ч.ч. 1, 2 Закону № 1404-VIII.

Виходячи з обставин, які мали місце на час постановлення оскарженої ухвали, підстав для її скасування з відмовою в скарзі за апеляційними скаргами ст. держвиконавця ОСОБА_3 і ОСОБА_1 , які не враховують дійсних обставин, а відтак доводи скарг законності скасування повідомлення не спростовують, немає.

Однак, на час апеляційного розгляду справи постанову Закарпатського апеляційного суду від 10.12.2020 у справі № 309/3838/17 про забезпечення позову скасовано постановою Верховного Суду від 11.08.2021, оскільки при задоволенні заяви ТОВ «Полстар» суд апеляційної інстанції не зауважив, що заборона відчуження багатоповерхового будинку з мансардою порушує право власності осіб, які не є учасниками даної справи і підстави набуття їх права власності не оскаржуються та не є предметом розгляду даної справи (посилання в мережі Internet на судове рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень https://reyestr.court.gov.ua/Review/99037702).

Беручи до уваги, що постанова апеляційного суду, яка була виконавчим документом, скасована і правова підстава для вчинення на підставі цього судового рішення будь-яких дій та для його примусового виконання перестала існувати, то перестали існувати й підстави, в тому числі, процесуальні, для оцінки правомірності дій держвиконавця щодо повернення стягувачу цього виконавчого документа без прийняття до виконання. У зв`язку з цим ухвала Хустського районного суду від 16.06.2021 не може залишатися чинною, позаяк протилежне порушуватиме встановлений процесуальний порядок.

Виходячи з наведеного, на підставі ст. 376 ч. 1 п. 4 ЦПК України апеляційні скарги слід задовольнити частково, судове рішення внаслідок відсутності на час апеляційного розгляду справи процесуальних підстав для його ухвалення як таких скасувати, скаргу на бездіяльність і рішення держвиконавця залишити без задоволення.

Керуючись ст. 374 ч. 1 п. 2, ст. 376 ч. 1 п. 4, ст. 382 ЦПК України, апеляційний суд –

постановив:

Апеляційні скарги старшого державного виконавця Хустського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Попович Мар`яни Михайлівни і  ОСОБА_1  задовольнити частково,
ухвалу Хустського районного суду від 16 червня 2021 року скасувати,
скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Полстар» на бездіяльність і рішення старшого державного виконавця Хустського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Попович Мар`яни Михайлівни залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду. Повне судове рішення складене 14 лютого 2022 року.

Судді