ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2281/22 Справа № 172/273/21  Категорія 27 	  	Суддя у 1-й інстанції - Битяк І. Г. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова  М. Ю.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2022 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
       головуючого судді - Петешенкової М.Ю.,
       суддів - Городничої В.С., Свистунової О.В.,
       при секретарі - Парфенюк І.П.
       розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу
       за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»
       на рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 18 червня 2021 року
       у цивільній справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця,-

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2021 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду із вищевказаним позовом посилаючись на те, що ОСОБА_2 звернулася до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 04 листопада 2009 року. 
ОСОБА_2 підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла.
Станом на дату смерті у останньої виникла заборгованість у розмірі 6549,11 грн., з яких: 625,67 грн. заборгованість за тілом кредиту; 5923,44 грн. - заборгованість по процентам, нарахованим за користування кредитом, яку АТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути зі спадкоємця померлої ОСОБА_2 - ОСОБА_1 , оскільки останній на лист-претензію, надіслану 25 липня 2017 року жодним чином не відреагував.
Рішенням Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 18 червня 2021 року позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. 
Стягнуто з ОСОБА_1 , на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 04 листопада 2009 року в сумі 625,67 копійок, яка складається із заборгованості за тілом кредиту. В іншій частині позову відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що фактично отримані та використані ОСОБА_2 кошти в добровільному порядку не повернуті, а тому заборгованість за тілом кредиту підлягає стягненню. Надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору, а тому позов в іншій частині задоволенню не підлягає.
Не погодившись з рішенням суду в частині залишених без задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом, АТ КБ «ПриватБанк» звернулося з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило рішення суду в оскарженій частині скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення цих позовних вимог.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні позову в частині стягнення заборгованості по процентам залишивши поза увагою те, що заява позичальника містить відомості про базову проценту ставку за кредитом, а також ОСОБА_2 ознайомлена з Умовами та Правилами надання банківських послуг, що свідчить про її згоду з усіма умовами цього договору.
З огляду на те, що рішення суду першої інстанції оскаржується в частині залишених без задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість судового рішення лише в частині, яка оскаржується. В іншій частині рішення суду не оскаржується, а відповідно й апеляційним судом не перевіряється.
Відповідач відзив на апеляційну скаргу не подав.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а рішення суду в частині залишених без задоволення позовних вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про часткове задоволення позовних вимог.
Судом встановлено, що 04 листопада 2009 року ОСОБА_2 підписала заяву про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг в ПриватБанку.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Васильківським РВ ДРАЦС ГТУЮ у Дніпропетровській області 09 грудня 2016 року.
З розрахунку, наданого позивачем, вбачається, що позичальник станом на дату смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 має заборгованість перед кредитором у розмірі 6549,11 грн., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 625,67 грн., нарахованих процентів за користування кредитом у розмірі 5923,44 грн.
22 квітня 2017 року позивачем направлено претензію кредитора до Васильківської державної нотаріальної контори (а.с. 24). Згідно з інформацією завідуючої Васильківської державної нотаріальної контори від 11 травня 2017 року № 173 після померлої ОСОБА_3 спадкоємцем є її син ОСОБА_1 (а.с. 25).
17 липня 2017 року банк направив лист-претензію спадкоємцю померлого позичальника ОСОБА_1 про сплату заборгованості за кредитним договором в сумі 6549,11 грн.
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_3 користувалася кредитними коштами, тому з ОСОБА_1 , як спадкоємця, на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту.
Відмовляючи АТ КБ «ПриватБанк» у стягненні заборгованості по процентам за користування кредитними коштами, суд першої інстанції виходив із безпідставності позовних вимог в цій частині через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті, оскільки надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору.
Погодитись з висновком суду першої інстанції повністю не можна, з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
За правилом ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Згідно з ч.1 ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.
Відповідно до статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
Відповідно до статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. 
Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту, стягнути й заборгованість по процентам за користування кредитом.
Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 04 листопада 2009 року, посилався на Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку, як невід`ємну частину кредитного договору.
Умовами та правилами надання банківських послуг в ПриватБанку визначено, в тому числі: процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також інші умови.
При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови та Правила надання банківських послуг розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву позичальника, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, та, зокрема саме у зазначеному у цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.
Колегія суддів вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що долучені позивачем до справи, неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» у період - з часу виникнення спірних правовідносин (04 листопада 2009 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (29 березня 2021 року), тобто кредитор мав можливість додати до позовної заяви Умови та Правила у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату підвищених процентів за користування кредитними коштами, надані банком Умови не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин.
При цьому, згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до частини першої статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.
Згідно частини 3 цієї статті фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.
Кредитодавець зобов`язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов`язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка.
З огляду на вищенаведене, боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.
Таку правову позицію висловили Верховний Суд України у справі №6-1374цс17 від 11 жовтня 2017 року та Верховний Суд у справі №342/180/17 від 03 липня 2019 року.
У заяві позичальника сторони погодили базову процентну ставку у розмірі 2,5% в місяць.
Таким чином, відсутні правові підстави для стягнення з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» процентів, нарахованих за підвищеною процентною ставкою понад 30,00% річних.
Банк не надав суду жодного належного доказу узгодження сторонами процентної ставки на рівні вищому ніж 30,00% річних та підстав її підвищення, також не надано жодного доказу сповіщення відповідача про збільшення процентної ставки, що є прямим порушенням вимог ст. 1056-1 ЦК України.
З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку про безпідставність дій банку з приводу нарахування відповідачу збільшеної процентної ставки, неузгодженої належним чином.
Згідно наданого банком розрахунку, заборгованість по процентам за період з 01 грудня 2009 року по 29 серпня 2014 року (до неправомірного підвищення процентної ставки) становила 24,1 грн., тому саме в такому розмірі підлягає стягненню з відповідача заборгованість по процентам за користування кредитом. 
На викладене вище суд першої інстанції уваги не звернув, помилково встановив, що вимоги банку про стягнення процентів є необґрунтованими у повному обсязі, не взяв до уваги, що сторони погодили в письмовому вигляді розмір базової процентної ставки у розмірі 30,00% річних.
Таким чином, колегія приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду в частині залишених без задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом, з ухваленням в цій частині нового судового рішення про часткове задоволення вказаних позовних вимог.
Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити частково.
Рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 18 червня 2021 року в частині вирішення позовних вимогпро стягнення заборгованості по процентам нарахованим за користування кредитом скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.
Стягнути з  ОСОБА_1 (РНОКПП  НОМЕР_1 ) на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (код ЄДРПОУ 14360570) заборгованість по процентам нарахованим за користування кредитом у розмірі 24,10 грн.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. 

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: В.С. Городнича

                                                                                                             О.В. Свистунова