П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

________________________________________________________________________________  

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

02 лютого 2022 р.	м.Одеса	Справа № 420/16139/21	
Головуючий в 1 інстанції: Бжассо Н.В.
          
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду 
у складі: головуючої судді – Зуєвої Л.Є.,
суддів: Коваля М.П., Кравця О.О.

розглянувши  в порядку письмового провадження апеляційну скаргу 1 загону морської охорони Державної прикордонної служби України (в/ НОМЕР_1 ) на рішення  Одеського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправними дій, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні 

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2021  року позивач звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_2 та просив визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 , яка полягає у не здійсненні нарахування та виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні ОСОБА_1 з 24.08.2021 року по день фактичного розрахунку, 30.08.2021 року та  стягнути з Військової частини НОМЕР_2 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 24.08.2021 року по день фактичного розрахунку, 30.08.2021 року, у розмірі 4 405 грн., з відрахуванням з такої суми податків, зборів та інших обов`язкових платежів.
В обґрунтування позову зазначалось, що в день звільнення, 24.08.2021 року, позивачу не виплачено грошову компенсацію за невикористану відпустку, як учаснику бойових дій за період 2017, 2018, 2019, 2020, 2021 роки. Фактичний розрахунок проведено лише                   30.08.2021 року. В свою чергу, позивач вказав, що не проведення з вини відповідача повного розрахунку з позивачем є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 29 листопада                  2021  року, ухвалене в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження у м. Одесі позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 , яка полягає у не здійсненні нарахування та виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні ОСОБА_1 та стягнуто з Військової частини НОМЕР_2 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 24.08.2021 року по день фактичного розрахунку 30.08.2021 року, у розмірі393,00 грн., з відрахуванням з такої суми податків, зборів та інших обов`язкових платежів. У задоволенні решти позовних вимог  відмовлено.
Не погоджуючись з таким рішенням, Військова частина НОМЕР_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позову відмовити у повному обсязі. У апеляційній скарзі зазначено, що Військова частина НОМЕР_2 не мала можливості розрахуватися із позивачем саме на день звільнення, але належні позивачеві суми були виплачені поетапно та протягом дуже короткого періоду часу. Крім того, апелянт акцентував увагу на тому, що в провадженні Одеського окружного адміністративного суду розглядається справа № 420/16144/21 за аналогічним позовом ОСОБА_1 , а тому це слід оцінити як подання іншого позову до одного і того ж відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав, що відповідно є підставою для залишення позовної заяви без руху або закриття провадження по справі. 
Також на думку апелянта, несплата позивачем судового збору за подання адміністративного позову свідчить про невідповідність позовної заяви вимогам статей 160 та 161 КАС України, а сама по собі наявність у ОСОБА_1 статусу учасника бойових дій не гарантує звільнення від сплати до бюджету судового збору по  всім категоріям  позовів.
Позивачем відзив на апеляційну скаргу не надано.  
Відповідно до ч. 8 ст. 262 КАС України при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їхні усні пояснення. Судові дебати не проводяться.
Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 263 КАС України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо: оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.
Згідно з ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю;                2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_2 .
Відповідно до наказу командира 1 загону морської охорони від 16.08.2021 року №270-ОС, ОСОБА_1 звільнено з військової служби в запас відповідно до пп. «а» п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». 
Згідно з витягом з наказу командира 1 загону морської охорони № 275-ОС від 20.08.2021 року позивач з 24.08.2021 року виключений зі списків особового складу та всіх видів забезпечення. 
Остаточний розрахунок з позивачем при звільненні відповідач провів 30.08.2021, недоплачена позивачу сума становила 38 387, 91 грн.  
Приймаючи рішення, суд першої інстанції виходив із того, що чинне законодавство передбачає обов`язок виплатити військовослужбовцю, який звільняється зі служби, всі належні виплати на день виключення зі списку особового складу військової частини. Військова частина НОМЕР_2 у день звільнення позивача зі служби (24.08.2021 року) не здійснила із ним повний розрахунок, а тому наявні правові підстави для стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки (період з 24.08.2021 по 30.08.2021 рр.) розрахунку при звільненні. 
При вирішенні справи суд врахував також позицію Верховного Суду, наведеної в постанові від 30.11.2020 у справі № 480/3105/19 та прийшов до висновку, що                   розрахована сума середнього заробітку за весь час затримки розрахунку відповідає              критеріям справедливості та співмірності, а тому розмір відшкодування не було               зменшено.  
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Крім того, стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Зазначеним вимогам процесуального закону рішення суду відповідає,  а викладені у апеляційній  скарзі доводи скаржника є неприйнятні з огляду на наступне.
Згідно із частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами                        України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Згідно з ч. 1 статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Військова служба є особливим видом публічної служби, тому її проходження передбачає особливе регулювання служби військовослужбовців, а саме межі реалізації ними своїх службових прав у зв`язку з специфікою їх правового статусу, відносини щодо звільнення та проходження військової служби врегульовані як загальним законодавством України про працю, так і спеціальним законодавством.
При цьому, пріоритетними є норми спеціального законодавства, а норми трудового законодавства підлягають застосуванню лише у випадках, якщо спеціальними нормами не врегульовано спірних відносин, та коли про можливість такого застосування прямо зазначено у спеціальному законі.
Відповідно до пункту 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008 (далі - Положення №1153/2008), після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання.
Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.
Вказані нормативно-правові акти не визначають підстави та порядок відшкодування військовослужбовцям коштів  за затримку виплати належних сум грошового забезпечення, у зв`язку із чим в таких випадках мають застосовуватися норми трудового                     законодавства.
Відповідно до статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу.
Згідно з ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Відповідно до ч. 2 ст. 117 КЗпП України, при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною першою статті 117 КЗпП України, обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значущі обставини, як виплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.
Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Колегія суддів наголошує, що стаття 116 КЗпП України, оперує поняттям «всі суми, що належать працівнику», а стаття 117 цього Кодексу передбачає санкцію за невиплату відповідних сум при звільненні.
Як вбачається із матеріалів справи та не оспорюється сторонами, позивача було звільнено з військової служби 24.08.2021 року, а повний розрахунок здійснено лише 30.08.2021 року, тобто із затримкою у 6 днів. 
Колегія суддів звертає увагу і на те, що відповідно до статті 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що апелянт з моменту прийняття наказів № 270-ОС від 16 серпня 2021 року, № 275-ОС від 20 серпня 2021 року, якими позивача було звільнено з військової служби та виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення, мав розумну можливість завчасно сформувати необхідні платіжні відомості та передати їх до відділу Державного казначейства України задля своєчасного розрахунку із ОСОБА_1 у день його звільнення. Однак цього зроблено не було, а тому відповідач вчинив протиправну бездіяльність у зв`язку із чим майновий інтерес позивача зазнав безпідставного втручання. 
Щодо доводів апелянта про наявність аналогічного спору між сторонами, який перебуває на розгляді Одеського окружного адміністративного суду (справа №420/16144/21), то колегія суддів зазначає наступне. 
За змістом ст. 45 КАС України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається. З урахуванням конкретних обставин справи суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать                          завданню адміністративного судочинства, зокрема при поданні декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або                вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями.
В доктрині процесуального права, під позовом розуміють вимогу позивача до відповідача про захист права, свободи чи інтересу, яка заявлена до суду. Позов складається із таких трьох основних елементів як: предмет, підстава та зміст. Предметом позову є безпосередньо матеріально-правова вимога позивача до відповідача, що випливає зі спірних матеріально-правових відносин. Підставою позову, як правило, слугують обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. При цьому, зміст позову слід розглядати як спосіб захисту порушених прав позивача. 
Як вбачається з матеріалів справи, предметом цього спору є стягнення середнього заробітку за час затримки належного розрахунку при звільненні, а саме за                          невиплату відповідачем в день звільнення ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористану відпустку, як учаснику бойових дій за період 2017, 2018, 2019, 2020,                             2021 роки.
В свою чергу, предмет спору у справі № 420/16144/21 є іншим та виник з невиплати відповідачем грошової компенсації за не отримане речове майно, стягнення                      середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні в частині                           невиплати зазначеної компенсації; невиплати одноразової грошової допомоги при звільненні та утримання з відповідача на користь позивача середнього заробітку за  несвоєчасний розрахунок при звільненні в частині невиплати одноразової грошової допомоги. 
За встановлених обставин, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги у цій частині, оскільки вони не знайшли свого підтвердження та є помилковими. 
Щодо доводів  апелянта про те, що позивач при зверненні не сплатив судовий збір, колегія суддів  зазначає наступне. 
Відповідно до частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Відповідно до частини третьої статті 161 КАС України особа, яка звертається до адміністративного суду з позовною заявою, додає до неї документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.
Судовий збір - це грошова сума, що сплачується особою, яка звертається до суду. Розмір судового збору визначається законом і залежить від об`єктивних ознак позову (заяви), з яких правовідносин він виник і який предмет позову. Умови сплати судового збору однакові і рівні для всіх позивачів, а пільги щодо його сплати передбачені безпосередньо законом.
Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначено Законом України «Про судовий збір». 
Якщо позовна заява подається особою, звільненою від сплати судового збору відповідно до закону, у ній зазначаються підстави звільнення позивача від сплати судового збору (частина восьма статті 160 КАС України).
Відповідно до пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.
Правовий статус ветеранів війни, забезпечення створення належних умов для їх життєзабезпечення та членів їх сімей, встановлені Законом України від 22 жовтня 1993 року «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». У статті 22 цього ж Закону передбачено, що особи, на яких поширюється дія цього нормативного акту, отримують безоплатну правову допомогу щодо питань, пов`язаних з їх соціальним захистом, а також звільняються від судових витрат, пов`язаних з розглядом цих питань. Перелік пільг учасникам бойових дій та особам, прирівняним до них, визначені у статті 12 цього                  Закону. 
У цій справі позивач звернувся до суду із позовом, оскільки вважав протиправною бездіяльність відповідача в частині не проведення виплати в день його звільнення грошової компенсації за невикористану відпустку, як учаснику бойових дій за період 2017, 2018, 2019, 2020, 2021 роки.  Тобто, предмет спору має відношення до соціальної захищеності позивача як учасника бойових дій, а тому на підставі чинного законодавства України ОСОБА_1 має  пільгу по сплаті судового збору.  
На підставі вищевикладеного, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що рішення суду першої інстанції  ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, а тому скасуванню не підлягає. 
У контексті оцінки доводів апеляційної скарги апеляційний суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається. 
Відповідно до ч.1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись  ст. ст. 262, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, –
ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу 1 загону морської охорони Державної прикордонної служби України (в/ч НОМЕР_2 ) – залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2021 року – залишити без змін.

Відповідно до ст. 325-328 КАС України постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає крім випадків: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Головуюча суддя:                                                                                          Л.Є. Зуєва  

Суддя:                                                                                                             М.П. Коваль  

Суддя:                                                                                                             О.О. Кравець