Дата документу 02.02.2022 Справа № 2-937/2009

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Єдиний унікальний № 2-937/2009 Головуючий у 1 інстанції: Яцун О. С.
Провадження № 22-ц/807/171/22 Суддя-доповідач: Маловічко С.В. 

П О С Т А Н О В А
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 лютого 2022 року                                                 м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого: Маловічко С.В., суддів Гончар М.С., Кримської О.М.
за участі секретаря: Путій Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Заводського районного суду м. Запоріжжя від 25 серпня 2021 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) ОСОБА_2 , заінтересована особа: ОСОБА_3 , про визнання дій державного виконавця незаконними та скасування постанови державного виконавця про арешт коштів,
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії старшого державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Самовол Т.В., заінтересована особа: ( ОСОБА_3 , про визнання дій державного виконавця незаконними та скасування постанови державного виконавця про арешт коштів.

В обґрунтування скарги заявником вказано, що в Заводському ВДВС перебуває виконавче провадження 41136492 про стягнення з нього аліментів у розмірі ј частини доходу, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з 06.05.2009 та до повноліття дитини на користь ОСОБА_5 на підставі виконавчого листа № 2-937/2009 від 16.07.2009, виданого Заводським районним судом м. Запоріжжя. Він дізнався, що старшим державним виконавцем Самовол Т.В. винесено постанову від 26.02.2021 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію стипендію та інші доходи боржника. Але, в порушення вимог ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження», на адресу боржника не надходила жодна з постанов державного виконавця, чим було порушено його право на ознайомлення та оскарження останньої.

Також старшим державним виконавцем в межах зазначеного виконавчого провадження 
накладено арешт на всі рахунки ОСОБА_1 , зокрема, на рахунок 
№  НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) в АТ КБ «ПриватБанк», що є рахунком для отримання та перерахування заробітної плати боржника і соціальних виплат учасника бойових дій, що є єдиним джерелом доходу ОСОБА_1 для його утримання. Він звернувся до старшого державного виконавця Самовол Т.В. з вимогою про зняття арешту з рахунку для отримання заробітної плати, але в усній бесіді старшим державним виконавцем у задоволені вимог відмовлено та порекомендовано звернутись до суду з приводу розблокування рахунку.

Вказує, що державний виконавець перед винесенням постанови про арешт коштів боржника, всупереч чинному законодавству, не здійснив перевірку його майнового стану, в результаті чого наклав арешт на зарплатний рахунок боржника, який використовується виключно для отримання заробітної плати.

Зазначає, що у порушення ч. 3 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець наклав арешт на зарплатний рахунок. В такому разі банк повинен був повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову про накладення арешту без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на такому рахунку. Але його рахунок до цього часу не звільнено з-під арешту в межах виконавчого провадження.
Відповідно до ч. 2 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» із заробітної плати може бути утримано за виконавчими документами не більше 50 %, але фактично арештовано всі грошові надходження на його рахунок.

З цих підстав боржник просить визнати дії старшого державного виконавця Самовол Т.В. в частині арешту коштів на картковому рахунку №  НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) в АТ КБ « ПриватБанк», який належить ОСОБА_1 , незаконними та скасувати постанову в частині арешту коштів на вищезазначеному картковому рахунку.
Ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 25 серпня 2021 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу суду і постановити нову, якою задовольнити скаргу в повному обсязі.
Відзив на апеляційну скаргу надано старшим державним виконавцем Цесарською К.Г., оскільки старший державний виконавець Самовол Т.В., дії якої оскаржує боржник, звільнилась з Заводського відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі.

У відзиві зазначається, що обставини, які викладені ОСОБА_1 , не відповідають дійсним матеріалам виконавчого провадження, у яких маються відомості щодо відсутності майна у боржника, а тому старший державний виконавець мав право та обов`язок для забезпечення погашення заборгованості з аліментів в сумі 63 209,83 грн. звернути стягнення на доходи боржника та накласти арешт на його банківські рахунки. 

В судовому засідання апеляційного суду ОСОБА_1 просив скаргу задовольнити, оскільки він через арешт зарплатного рахунку позбавлений коштів для існування.

Стягувач ОСОБА_3 підтвердила наявність великої заборгованості по аліментам, часткове та періодичне їх надходження їй, але вважала, що застосовувати будь-яку відповідальність до боржника не потрібно. 
В судовому засіданні старші державні виконавці ОСОБА_6 та ОСОБА_7 під-
тримали відзив на скаргу, вказуючи, що подвійного стягнення аліментів не відбувається, оскільки за місцем роботи відраховуються поточні щомісячні аліменти, а з рахунку списуються кошти на погашення заборгованості. Вважають, що рахунок позивача не має статусу спеціального, а тому кошти на ньому можуть бути арештовані до погашення заборгованості. В протилежному випадку, банк не наклав би арешт на рахунок боржника, повернувши постанову до виконавчої служби без виконання. 

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи в межах доводів скарги та дослідивши нові докази на стадії апеляційного провадження, апеляційний суд дійшов висновку про необгрунтованість апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Встановлено, що на виконанні у Заводському відділі державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) перебуває виконавче провадження 41136492, яке було відкрито 09.12.2013 з примусового виконання виконавчого листа № 2-937/2009, виданого 16.07.2009 Заводським районним судом м. Запоріжжя, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частини його заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 06.05.2009 і до досягнення дитиною повноліття.

Протягом строку перебування виконавчого листа на виконанні державним виконавцем отримані відповіді на запити до відповідних баз даних органів та організацій, з яких встановлена відсутність зареєстрованих за боржником транспортних засобів, нерухомого майна та інших речових прав.

За час перебування виконавчого листа на виконанні боржник періодично працював та отримував дохід, з якого утримувалися аліменти. Проте, заборгованість накопичувалась та станом на 26.02.2021 склала 63 209,83 грн.

Згідно отриманих відповідей на запити до відповідних баз даних органів та організа-
цій про осіб-боржників, які працюють за трудовими та цивільно-правовими договорами, про про останнє місце роботи було встановлено, що ОСОБА_1 отримує дохід у В/Ч НОМЕР_3 . 

26.02.2021р. старшим державним виконавцем Самовол Т.В. було винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, та до бухгалтерії В/Ч НОМЕР_3 направлено постанову про утримання аліментів із доходів боржника( а.с. 60).

Також в рамках виконавчого провадження 19.05.2021 було винесено заступником начальника відділу Заводського ВДВ у м. Запоріжжі Соколенко С.М. постанову про арешт коштів боржника та направлено до банків - учасників обміну, шляхом накладення кваліфікованог оелектронного підпису ( а.с. 59).

АТ КБ «ПриватБанк», на яке нормами статті 52 Закону покладений обов`язок визначати статус рахунка та можливість накладення арешту на кошти на ньому, вказану постанову державної виконавчої служби про накладення арешту на кошти боржника на рахунку виконало. Зазначене свідчить про те, що банк не визнав цей рахунок та кошти на ньому такими, на які законом заборонено накладати арешт та звертати стягнення.

Встановивши вказані обставини, суд першої інстанції дійшов висновку, що підстав 
для визнання дій державного виконавця зі звернення стягнення на кошти боржника та накла-
дення на них арешту, не мається, а тому не мається підстав і для скасування постанови про накладення арешту на кошти на рахунку боржника №  НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) в АТ КБ « ПриватБанк».

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що суд не врахував того, що на його рахунок, кошти на якому арештовано, надходить заробітна плата та соціальні виплати, що, на його думку, свідчить про спеціальний режим рахунку, арешт якого законодавчо заборонений.

Відповідно до ч. 3 ст. 52 Закону не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інши храхунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках. 

Згідно з абз. 2 ч. 2 ст. 59 Закону виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому п. 10 ч. 1 ст. 34 цього Закону. 
Згідно з п. 1 ч. 4 ст. 59 Закону підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Апеляційним судом перевірені ці доводи апелянта шляхом витребування інформації у АТ КБ «Приватбанк» та УПСЗН Запорізької міської ради по Заводському району ( а.с. 130-131).
На запит апеляційного суду АТ КБ «Приватбанк» надав інформацію, згідно з якою по клієнту ОСОБА_1 відкрита картка НОМЕР_4 (карта для виплат) та НОМЕР_5 (карта Універсальна Голд). Згідно виски по карті для виплат, на неї поступають різні надходження, в тому числі, й заробітна плата і соціальні виплати.

Від УПСЗН по Заводському району надано наступну інформацію: ОСОБА_1 перебуває на обліку у цьому управлінні та отримує щорічну разову грошову допомогу відповідно до ст. 12 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», яку у 2016р. виплачено через АТ «Укрпошта», за 2018-2021рр. – перераховано на картковий рахунок у АТ КБ «Приватбанк». Також ОСОБА_1 отримує щорічну адресну грошову допомогу в розмірі 500 грн. до Дня захисника Вітчизни України ( 14 жовтня ), яку за 2016р. виплачено через АТ «Укрпошта», за 2018-2021рр. перераховано на рахунок в АТ КБ «Приватбанк».
Таким чином, рахунок, кошти на якому арештовано на виконання постанови виконавчої служби від 19.05.2021р. не є спеціальним, а для користуванням ним скаржник має карту для виплат. Соціальні виплати надходять на цей рахунок лише двічі на рік та в незначних сумах. 

Статтею 73 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено перелік коштів, на які не може бути звернено стягнення. Положення вказаної статті не містять вказівки на заробітну плату.
Натомість, навпаки, статтею 69 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено відра-

хування з заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника.

Доводи скаржника, що на соціальні виплати не може бути звернено стягнення також спростовуються змістом статті 72 ЗУ «Про виконавче провадження», у якій у випадку забор-
гованості по аліментам дозволяється стягнення навіть на допомогу з соціального державного страхування та соціальну допомогу з інвалідністю з дитинства. 

Законодавство дійсно забороняє арештовувати кошти на рахунках зі спеціальним режимом використання. Але йдеться про рахунки, відкриті згідно зі статтями 15-1 Закону України «Про електроенергетику», статті 19-1 Закону України «Про теплопостачання», 18-1 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення» та відповідно до Закону України «Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки».
Простіше кажучи, рахунки зі спеціальним режимом використання – це рахунки підприємств, що займаються виробництвом або постачанням енергії, води, опаленням приміщень тощо.
Отже, рахунок ОСОБА_1 у Приватбанку не має статусу спеціального рахунку, на кошти на якому заборонено звернення стягнення. 

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», за наявності заборгованості із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці, стягнення може бути звернено на майно боржника. Звернення стягнення на заробітну плату не перешкоджає зверненню стягнення на майно боржника, якщо існує непогашена заборгованість, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці.

Також колегія зазначає, що накладення арешту на зарплатні кошти не заборонено у випадку наявності заборгованості по аліментам, що перевищує три щомісячні платежі. В той час, як у боржника ОСОБА_8 заборгованість утворилась з вересня 2016р. у розмірі 63209,83 грн., тобто за суттєво більший період, ніж за три місяці. 

Що стосується тверджень ОСОБА_1 у апеляційній скарзі, що державним виконавцем у постанові визначено розмір стягнення у 20 % від його доходу понад щомісячний розмір аліментів, визначений за рішенням суду, а тому загальний відсоток стягнення перевищує 50 %, то вони спростовуються змістом постанови від 26.02.2021р., у якій такий відсоток не встановлювався ( 20% понад щомісячний розмір аліментів).

Крім того, колегія наголошує, що ч. 3 статті 70 ЗУ «Про виконавче провадження» надана можливість у випадку наявності боргу по аліментам відраховувати до 70 % від доходу боржника до погашення заборгованості. 

Так, у вказаній статті унормовано, що загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими листами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків. 

При вирішенні скарги ОСОБА_1 суд першої інстанції врахував всі надані матеріали справи, на їх підставі вірно встановив правовідносини та правильно застосував норми матеріального і процесуального права.

Крім того, судом враховано правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 03.02.2021ро. у справі № 756/1927/15-ц, у якій розглядались тотожні правовідносини. В той час як апелянт посилається на постанови ВС, в яких висвітлено інші обставини, у яких спеціальними рахунками є рахунки юридичних осіб, на яких сублімуються кошти для виплати заробітної плати та обов`язкового платежу до бюджету. 

Беручи до уваги все вище наведене, колегія визнає апеляційну скаргу ОСОБА_1 необгрунтованою, тому відповідно до приписів статті 375 ЦПК України залишає її без задоволення, а оскаржуване судове рішення – без змін. 

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Заводського районного суду м. Запоріжжя від 25 серпня 2021 року у цій справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 07 лютого 2022 року.

Головуючий:                 Маловічко С.В.

Судді:                 Гончар М.С.

                Кримська О.М.