ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

10 березня 2022 року                                                         м. Чернівці
справа № 713/2552/21
провадження №22-ц/822/221/22
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого Височанської Н. К.
суддів: Литвинюк І.М., Перепелюк І.Б.
секретар Петранюк Ю.Т. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Вижницького закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів ім. Ю.Федьковича в особі директора Вижницького закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів Сичової Оксани Юріївни про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи та стягнення середньої заробітної плати за час незаконного відсторонення від роботи, за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 24 грудня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Осокіна А.Л.,
В С Т А Н О В И В:
Короткий зміст позовних вимог
У листопаді 2021 року  ОСОБА_1  звернулася до суду з позовом до Вижницького закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів ім. Ю.Федьковича в особі директора Вижницького закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів Сичової Оксани Юріївни про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи та стягнення середньої заробітної плати за час незаконного відсторонення від роботи. 
 
Позовна заява обґрунтована тим, що вона працює вчителькою початкових класів у Вижницькому закладі загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів ім. Ю.Федьковича.
Наказом директора Вижницького закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів ім. Ю.Федьковича Сичової О.Ю. від 08 листопада 2021 року ОСОБА_1 було відсторонено від роботи з 08 листопада 2021 року на час відсутності щеплення від COVID-19 без збереження заробітної плати.
Вважає, що таке відсторонення є незаконним та таким, що не відповідає вимогам закону. 
Так, на думку позивачки, статтею 46 КЗпП України не передбачено відсторонення від роботи за відсутності щеплення або відмову від щеплення проти COVID-19.
Крім того, на думку позивача, директором Сичовою О.Ю. розповсюджено інформацію про вакциновинах та невакцинованих осіб, та, під час прийняття рішення про її відсторонення, не враховано положень Конституції України, якою визначено, що якщо діючий нормативно-правовий акт суперечить Конституції України, то слід застосовувати вимоги Конституції.
Вказує на те, що відстороненням її від роботи також порушуються права дітей, які залишилися без вчителя. 
Посилаючись на те, що вакцинація є добровільною та вакцини, які запропоновані для вакцинації в України не пройшли всіх стадій дослідження, з урахуванням усіх зазначених обставини, позивач просила суд:
визнати незаконним та скасувати наказ директора Вижницького закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів ім. Ю.Федьковича Сичової О.Ю. від 08 листопада 2021 року, яким ОСОБА_1 було відсторонено від роботи з 08 листопада 2021 року на час відсутності щеплення від COVID-19 без збереження заробітної плати;
стягнути з Вижницького закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів ім. Ю.Федьковича на її користь заробітну плату за час незаконного відсторонення від роботи;
вирішити питання про розподіл судових витрат.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 24 грудня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Короткий зміст та узагальнені доводи апеляційної скарги та позиції інших учасників
На дане рішення  ОСОБА_1  подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заявлені нею позовні вимоги.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції не оцінив відповідність відсторонення позивачки від роботи вимогам національного законодавства.
Крім того тривале відсторонення від роботи є обмеженням права на доступ до професії, яке впливає на приватне життя особи в розумінні ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Апелянт зазначає, що вона не могла ухилитися від проходження обов`язкового профілактичного щеплення проти COVID-19, оскільки таке щеплення не набуло статусу обов`язкового профілактичного.
Відповідачем не надано достатніх належних та допустимих доказів того, що роботодавцем при відстороненні ОСОБА_1 від роботи у зв`язку з відсутністю у неї щеплення проти COVID-19 дотримано вимог ч.6 ст.12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» в частині отримання письмового лікарського підтвердження про відмову від обов`язкового профілактичного щеплення чи акта, складеного у присутності свдків. Роботодавцем не дотримано також вимог ч.2 ст.27 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» щодо недопуску позивача до роботи саме на підставі подання відповідних посадових осіб державної санітарно-епідеміологічної служби.
Натомість відповідач виніс оскаржуваний наказ про відсторонення позивача від роботи на підставі лише одного повідомлення про обов`язкове профілактичне щеплення, яке саме по собі не створює жодних юридичних наслідків та не засвідчує юридичного факту відмови чи ухилення позивачки від обов`язкового профілактичного щеплення, а також факту ненадання нею медичного висновку про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданого закладом охорони здоров`я.
Вижницький заклад загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів ім. Ю.Федьковича у відзиві на апеляційну скаргу просить залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Вважає, що суд першої інстанції ухвалив законне, обґрунтоване та справедливе судове рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Позиція апеляційного суду
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін з наступних підстав.

Обставини справи
Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 працює вчителькою початкових класів у Вижницькому закладі загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів ім. Ю.Федьковича.
02 листопада 2021 року Вижницьким закладом загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів ім. Ю.Федьковича повідомлено працівників закладу освіти, в тому числі вчительку початкових класів ОСОБА_1 , про обов`язкове профілактичне щеплення проти COVID-19. 
На вказаному повідомленні зазначено, що ОСОБА_1 від підпису відмовилась, не згідна (а.с.40).
05 листопада 2021 року виконавчим комітетом Вижницької міської ради винесено розпорядження №02-05/266 «Про відсторонення від роботи працівників закладів освіти Вижницької міської ради, які відмовляються (ухиляються) від вакцинації».
Наказом директора Вижницького закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів ім. Ю.Федьковича Сичової О.Ю. від 08 листопада 2021 року ОСОБА_1 було відсторонено від роботи з 08 листопада 2021 року на час відсутності щеплення від COVID-19 без збереження заробітної плати.

Мотиви, з яких виходив апеляційний суд та застосовані норми права 
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка, будучи працівником закладу освіти, підлягає обов`язковому щепленню проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої корона вірусом SARS-CoV-2, доказів того, що вона має медичні протипоказання до щеплення суду не надала. 
Отже, відсторонення ОСОБА_1 від роботи було здійснено у відповідності до вимог ст.46 КЗпП України та ст..12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб».
З таким висновком суду першої інстанції погоджується колегія суддів.
Відповідно до п.п. а,б ст.10 Закону України «Про основи законодавства України про охорону здоров`я» громадяни України зобов`язані:  піклуватись про своє здоров`я та здоров`я дітей, не шкодити здоров`ю інших громадян;  у передбачених законодавством випадках проходити профілактичні медичні огляди і робити щеплення .
Статтею 46 Кодексу законів про працю України визначено, що відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: 
появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; 
відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; 
в інших випадках, передбачених законодавством.
До інших передбачених випадків належить, зокрема, відмова або ухилення від профілактичних щеплень працівників професій, виробництв та організацій, для яких таке щеплення є обов`язковим.
Відсторонення працівника від роботи слід розуміти як один із передбачених законодавством випадків призупинення трудових правовідносин, яке полягає в тимчасовому увільнені працівника від обов`язку виконувати роботу за укладеним трудовим договором і тимчасовому увільнені роботодавця від обов`язку забезпечувати працівника роботою або створювати умови для її виконання.
Тимчасове увільнення працівника від виконання його трудових обов`язків в порядку відсторонення від роботи на умовах та з підстав, встановлених законодавством, по суті не є дисциплінарним стягненням, а є особливим запобіжним заходом, який застосовується у виняткових випадках і має на меті запобігання негативним наслідкам.
Відповідно до ст.12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» профілактичні щеплення проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу є обов`язковими і включаються до календаря щеплень.
Працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень у порядку, встановленому законом, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт. 
Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.
Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 04 жовтня 2021 року №2153 затверджено Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням. Відповідно до цього переліку обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої корона вірусом SARS-CoV-2, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України цієї хвороби, підлягають працівники:
1)центральних органів виконавчої влади та їх територіальних органів;
2)місцевих державних адміністрацій та їх структурні підрозділи;
3)закладів вищої, післядипломної, фахової перед вищої, професійної (професійно-технічної), загальної середньої, у тому числі спеціальних, дошкільної, позашкільної освіти, закладів спеціалізованої освіти та наукових установ незалежно від типу та форми власності;
4)підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління центральних органів виконавчої влади;
5)установ і закладів, що надають соціальні послуги, закладів соціального захисту для дітей, реабілітаційних закладів;
6)підприємств, установ та організацій, включених до Переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 2015 року №83.
Оскільки під час відсторонення працівник тимчасово увільняється від виконання трудових обов`язків та не може виконувати роботу, то за загальним правилом такому працівникові заробітна плата в період відсторонення не виплачується, якщо інше не встановлено законодавством.
Чинним законодавством не передбачено обов`язку роботодавця щодо збереження за працівником заробітної плати на період його відсторонення від роботи у зв`язку з відмовою або ухиленням від проведення обов`язкових профілактичних щеплень проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої корона вірусом SARS-CoV-2.
Пунктом 416 постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року №1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої корона вірусом SARS-CoV-2, який набрав чинності з 08 листопада 2021 року, керівникам державних органів (державної служби), керівникам підприємств, установ та організацій визначено забезпечити:
1) контроль за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 працівниками та державними службовцями, обов`язковість профілактичних щеплень яких передбачена переліком професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я від 4 жовтня 2021 р. № 2153 (далі - перелік);
2) відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена переліком та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 відповідно до статті 46 Кодексу законів про працю України, частини другої статті 12 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб" та частини третьої статті 5 Закону України "Про державну службу", крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти COVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я;
3) взяття до відома, що  на час такого відсторонення оплата праці працівників та державних службовців здійснюється з урахуванням частини першої статті 94 Кодексу законів про працю України, частини першої статті 1 Закону України "Про оплату праці" та частини третьої статті 5 Закону України "Про державну службу";  
відсторонення працівників та державних службовців здійснюється шляхом видання наказу або розпорядження керівника державного органу (державної служби) або підприємства, установи, організації з обов`язковим доведенням його до відома особам, які відсторонюються;  строк відсторонення встановлюється до усунення причин, що його зумовили.
Відсторонюючи працівника від роботи, роботодавець повинен діяти на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законом, а тому в наказі про відсторонення зазначається підстави та строки такого відсторонення. Керівник зобов`язаний ознайомити працівника з наказом про відсторонення від роботи. У разі коли працівник відмовляється ознайомитися зі змістом наказу або поставити свій підпис на наказі, керівник має скласти акт про відмову працівника ознайомитися з документом. На період усунення від роботи за працівником зберігається його робоче місце.
Водночас законодавством про працю не передбачена така підстава для звільнення, як відсутність у працівника щеплення від гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої корона вірусом SARS-CoV-2, або відмова від вакцинації.
У справі, яка переглядається, індивідуальне право (інтерес) позивачки відмовитися від вакцинації, протиставляється загальному праву (інтересу) суспільства, інших працівників закладу освіти, які таку вакцинацію провели у встановленому державою порядку. Внаслідок встановлення такого балансу досягається мета - загальне благо у формі права на безпеку та охорону здоров`я, що гарантовано статтями 3, 27 та 49 Конституції України.
ЄСПЛ висловлював думку, що обов`язкове щеплення, як примусовий медичний захід, є втручанням у гарантоване пунктом 1 статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на повагу до приватного життя особи, що включає в себе фізичну та психологічну недоторканість особи. Порушення фізичної недоторканості заявника можна вважати виправданим дотриманням цілей охорони здоров`я населення та необхідністю контролювати поширення інфекційного захворювання (параграф 33, 36 рішення у справі "Соломахін проти України" від 15 березня 2012 року, заява N 24429/03).
Вимога про обов`язкову вакцинацію населення проти особливо небезпечних хвороб, з огляду на потребу охорони громадського здоров`я, а також здоров`я зацікавлених осіб, є виправданою. Тобто в даному питанні превалює принцип важливості суспільних інтересів над особистими, однак лише у тому випадку, коли таке втручання має об`єктивні підстави - тобто було виправданим.
Держава, встановивши заборону працювати особам, які не мають профілактичних щеплень проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, реалізує свій обов`язок щодо забезпечення безпеки життя і здоров`я всіх працівників закладу освіти, а також учнів та їх батьків, в тому числі і самої невакцинованої вчительки.
Отже, за обставинами цієї справи, право позивачки на працю було тимчасового обмежено з огляду на суспільні інтереси.
При цьому позивачкою не надано медичного висновку про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданого закладом охорони здоров`я, а рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях.
Доводи апеляційної скарги про те, що оспорюваним наказом відповідача порушено конституційне право позивачки на працю та доступ до професії, є безпідставними з огляду на таке.
Відповідно до ст.43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.
Згідно зі статтею 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Зважаючи на це, не праця, а саме життя, здоров`я і безпека людини, визнаються найвищою соціальною цінністю в Україні.
Отже, вирішуючи питання про співвідношення норм статей 3 та 43 Конституції України, не можна не визнати пріоритетність забезпечення безпеки життя, здоров`я і безпеки людини над правом на працю.
Інтереси однієї особи не можуть домінувати над інтересами держави в питанні забезпечення безпеки життя і здоров`я громадян цієї держави.
Колегія судів зазначає, що норма ст.12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» покликана захистити здоров`я та життя усіх працівників закладу освіти, у зв`язку з ускладненою епідемічною ситуацією, а перебування на роботі працівників, які не отримали профілактичні щеплення, в організованих колективах створює ризик виникнення спалахів коронавірусу, що є загрозою для життя та здоров`я не лише працівників закладу освіти та учнів, а й членів їхніх сімей, тобто працівник, який не отримав вакцинації проти COVID-19, не лише стає потенційно небезпечним для оточення, а й сам піддається підвищеному ризику захворіти, відвідуючи місця масового скупчення людей.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та зводяться до переоцінки доказів, незгоди заявника з висновками щодо їх оцінки та зводяться до власного тлумачення заявником норм матеріального права.
Разом з цим, що стосується наданого ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції наказу Міністерства охорони здоров`я України №380 від 25 лютого 2022 року «Про зупинення дії наказу Міністерства охорони здоров`я України від 04 жовтня 2021 року № 2153», колегія суддів зазначає слідуюче.
Наказом Міністерства охорони здоров`я України №380 від 25 лютого 2022 року зупинено дію наказу Міністерства охорони здоров`я України від 04 жовтня 2021 року № 2153 «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням», зареєстрований в Міністерстві юстиції України 07 жовтня 2021 року за № 1306/36928, до завершення воєнного стану в Україні.  
Наказ набирає чинності з дня його офіційного опублікування.
Враховуючи те, що вищезгаданий наказ Міністерства охорони здоров`я України слугував підставою для видання наказу про відсторонення від роботи невакцинованих працівників, означений розпорядчий акт має бути визнаний роботодавцем таким, що втратив чинність з дня набрання чинності наказом Міністерства охорони здоров`я України №380 від 25 лютого 2022 року. Відтак відсторонені особи допускаються до виконання завдань за посадою.
Окремо слід звернути увагу, що наказ Міністерства охорони здоров`я України №380 від 25 лютого 2022 року набрав чинності 01 березня 2022 року (опублікований в бюлетні «Офіційний вісник України від 01 березня 2022 року за №17).
Отже, питання щодо допуску відстороненої від роботи позивачки до завершення воєнного стану в Україні має бути вирішено роботодавцем відповідно до наказу Міністерства охорони здоров`я України №380 від 25 лютого 2022 року, який жодним чином не впливає на законність прийнятого роботодавцем наказу про відсторонення позивачки від роботи та ухваленого рішення у цій справі.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив це рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 24 грудня 2021 року залишити без змін.
Керуючись ст. ст. 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення
Рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 24 грудня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.
Повний текст постанови складений 12 березня 2022 року.

Головуючий                                               Н.К. Височанська
Судді:                                        І.М. Литвинюк
І.Б. Перепелюк