ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3308/22 Справа № 191/121/22 	  	Суддя у 1-й інстанції - Бондаренко Г.В. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2022 року        Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі: 
головуючого                Лаченкової О.В.
суддів                        Городничої В.С., Петешенкової М.Ю. 
при секретарі                Кравченко Р.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі
апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 січня 2022 року про відмову у відкритті провадження 
по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, третя особа: Державна казначейська служба України в особі ГУ Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області про повернення безпідставно набутого майна,-

ВСТАНОВИЛА:
       В січні 2022 року до Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшов позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, третя особа: Державна казначейська служба України в особі ГУ Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області про повернення безпідставно набутого майна.
       Ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 січня 2022 року відмовлено у відкритті провадження у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, третя особа: Державна казначейська служба України в особі ГУ Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області про повернення безпідставно набутого майна.
       Роз`яснено позивачу ОСОБА_1 , що справа за його позовною заявою до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, третя особа: Державна казначейська служба України в особі ГУ Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області про повернення безпідставно набутого майна, належить до юрисдикції адміністративного суду.
       В апеляційній скарзі ОСОБА_1 на ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 січня 2022 року, ОСОБА_1 просить ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 січня 2022 року про відмову у відкритті провадження у справі №191/121/22 за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, третя особа: Державна казначейська служба України в особі ГУ Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області про повернення безпідставно набутого майна - скасувати, а справу направити до Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області для продовження розгляду.
       У відзиві Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 січня 2022 року просить ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 січня 2022 року залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.
       Відзиви на апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 січня 2022 року від інших учасників до апеляційного суду не надходили.
       Вислухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
       Судом першої інстанції встановлено, що 14.01.2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, третя особа: Державна казначейська служба України в особі ГУ Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області про повернення безпідставно набутого майна, а саме грошових коштів у сумі 20198,97 грн.
       Як вбачається з позовної заяви, грошова сума у розмірі 20198,97 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача як безпідставно набуте майно на підставі ст.1212 ЦК України, за своєю суттю є сумою податкової вимоги.
       Відповідно до ч.1 ст.20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні: 1) адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності; 2) адміністративні справи, пов`язані з виборчим процесом чи процесом референдуму; 3) адміністративні справи, пов`язані з перебуванням іноземців та осіб без громадянства на території України; 4) адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання ними рішень судів у справах, визначених пунктами 1-3 частини першої цієї статті; 5) адміністративні справи щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років.
       У ч.2 ст.20 КАС України вказано, окружним адміністративним судам підсудні всі адміністративні, крім визначених частиною першою цієї статті.
       Тобто, законодавцем чітко визначено предметну підсудність адміністративних справ місцевим загальним судам.
       Відповідно до ч.1 ст.25 КАС України адміністративні справи з приводу оскарження індивідуальних актів, а також дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які прийняті (вчинені, допущені) стосовно конкретної фізичної чи юридичної особи (їх об`єднань), вирішуються за вибором позивача адміністративним судом за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) цієї особи-позивача або адміністративним судом за місцезнаходженням відповідача, крім випадків, визначених цим Кодексом.
       Відмовляючи у відкритті провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов правильного та обґрунтованого висновку, що вимоги позивача не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.
       Доводи апеляційної скарги, що вимога про повернення безпідставно набутого майна не може бути розглянута в порядку адміністративного судочинства окремо від вимоги про вирішення публічно-правового спору, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки в контексті обгрунтування позовних вимог у даній справі суть спірних правовідносин полягає у поверненні позивачу сплачених ним до бюджету сум обов`язкових платежів, а тому відносини між сторонами є такими, що виникли із бюджетного та податкового законодавства та не можуть регулюватися нормами Цивільного кодексу України, якими встановлено, що до майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом (ч.2ст.1ЦК України)
       Приведені в апеляційній скарзі інші доводи про те, що суд не дав оцінки наданих ним доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.
       Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
       Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
       Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення - не встановлено, а тому апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвалу суду - без змін.
       Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  - залишити без задоволення.
Ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 січня 2022 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

       Головуючий суддя                                                        О.В.Лаченкова

       Судді                                                                        В.С.Городнича 

                                                                               М.Ю.Петешенкова