Справа № 462/2407/16-ц                                Головуючий у 1 інстанції: Ліуш А.І. 
Провадження № 22-ц/811/1818/21                 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М. 
Категорія:60

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
22 лютого 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:
головуючого судді - Шандри М.М.
суддів: Левика Я.А., Савуляка Р.В.
секретаря: Скакун І.А.
за участю: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , її представника ОСОБА_3 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1  на рішення Залізничного районного суду міста Львова від 25 березня 2021 року у справі за позовом   ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , Другої Львівської державної нотаріальної контори про усунення від права спадкування,
ВСТАНОВИЛА:
позивач звернувся до суду з позовом про усунення відповідачів від права на спадкування, покликаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 . Однак, протягом 2001-2003 років ОСОБА_5 тяжко хворів, через похилий вік та хворобу був у безпорадному стані, потребував постійного догляду і матеріальної допомоги. Відповідачам було відомо про важкий стан батька і до них вона неодноразово зверталась з даного приводу. Однак відповідачі не здійснювали за ним догляду, не надавали матеріальної та фізичної допомоги. Просить усунути відповідачів від права спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , у зв`язку із тим, що вони ухилялись від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік і непрацездатність був у безпорадному стані та якому потрібна була така допомога.
Рішенням Залізничного районного суду міста Львова від 25 березня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , Другої Львівської державної нотаріальної контори про усунення від права спадкування - відмовлено за безпідставністю позовних вимог. 
Рішення суду оскаржила ОСОБА_1 , подавши апеляційну скаргу.        
В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що апелянт не погоджується з висновком суду про те, що позивачем не надано жодних належних, достовірних, достатніх, допустимих доказів на підтвердження того факту, що спадкодавець ОСОБА_5 знаходився у безпорадному стані, так як у висновку комісійної судово-медичної експертизи № 232 від 05.01.2021 вказано : що у ОСОБА_5 - спадкодавця, відповідно, до виписки з медичної карти було виявлено хронічні захворювання нервової системи - полінейропатію, що ймовірно ускладнилося розвитком тропічних виразок на обох нижніх кінцівках. Вказані у виписці із медичної карти діагнози «полінейропатія» та «цироз печінки» є хронічними, розвивалися та прогресували протягом тривалого часу. Крім того, судово-медична комісія вважає, що ОСОБА_5 потребував догляду. Тому вважає що твердження, щодо недоведеності безпорадного стану ОСОБА_5 є безпідставним. Звертає увагу на те, що ОСОБА_2 , неодноразово отримувала інформацію, що її батько хворий, потребує сторонньої допомоги, оскільки не може ходити, однак ухилялася від надання допомоги ОСОБА_5 . Вважає, що ОСОБА_4 знав про стан здоров`я ОСОБА_5 , мав можливість, але однак, через особисті образи ухилявся від надання допомоги. Просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.
24.06.2021 представник відповідачки ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу, проти задоволення апеляційної скарги заперечує, вважає її безпідставною. Зазначає, що рішення суду є законним і обґрунтованим. Позивачкою не надано належних, достовірних, достатніх, допустимих доказів на підтвердження того факту, що спадкодавець ОСОБА_5 знаходився у безпорадному стані. В медичних документах відсутні дані про те, що стан ОСОБА_5 був безпорадним та відомості, що він потребував постійного догляду. 
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_1 , заперечення ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3 , перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення.
Судом установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 , після смерті якого відкрилась спадщина на належне йому майно, а саме, квартиру АДРЕСА_1 . Відповідно до вимог ст. 1269 ЦК України із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори звернулись ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , як спадкоємці першої черги після смерті батька.
Звернувшись до суду з даним позовом, позивач, яка є племінницею, посилається на наявність підстав, визначених ч.5 ст. 1224 ЦК України, для усунення відповідачів, які є дітьми ОСОБА_5 та спадкоємцями першої черги за законом, від права на спадкування, оскільки останній фактично перебував у безпорадному стані, потребував сторонньої допомоги, догляду, а відповідачі не приймали участі у догляді за ним, не вчиняли належних дій щодо утримання та надання допомоги, якої він потребував.
Частиною п`ятою статті 1224 ЦК України передбачено, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.
Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України має значення сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин та їх доведеності у сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.
Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.
Аналогічні правові висновки викладено Верховним Судом у постановах від 14 листопада 2018 року у справі № 712/4709/15 (провадження № 61-8023св18), від 04 березня 2019 року у справі № 321/1573/17 (провадження № 61-45879св18) та від 17 липня 2019 року у справі № 676/5086/15-ц (провадження № 61-25032св19).
Факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов`язку.
Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій (постанови Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі №337/6000/15 (провадження № 61-1302св 18) та від 04 липня 2018 року у справі №404/2163/16 (провадження № 61-15926св18).
Одним з основних принципів цивільного судочинства є змагальність сторін (стаття 12 ЦПК України).
Статтею 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Підставою для задоволення позову про усунення від права на спадкування за законом є в тому числі і знаходження спадкодавця в безпорадному стані.
Належними доказами, які підтверджують безпорадний стан особи, є відповідні медичні (лікарські) документи, висновки судово-медичних експертів. 
Аналогічні правові висновки викладено Верховним Судом у постановах від 01.06.2020 у справі №431/5445/19, від 30.05.2019 у справі №346/1178/17, від 29.04.2021 у справі 683/179/18, від 22.04.2021 у справі 331/6453/18
Вирішуючи даний спір, суд правильно виходив з відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог про усунення відповідачів від права на спадкування за частиною п`ятою статті 1224 ЦК України, оскільки в порушення приписів норм процесуального права щодо обов`язку доказування і подання доказів, позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що спадкодавець перебував у безпорадному стані, потребував догляду, а відповідачі свідомо ухилялялися від надання такої допомоги спадкодавцю.
Як вбачається з висновку комісійно-медичної експертизи №232, ОСОБА_5 в період з 16 по 26 грудня 2003 року перебував на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні 1-ї міської клінічної лікарні ім. князя Лева м. Львова з діагнозом «Полінейропатія. Трофічні виразки обох нижніх кінцівок. Цироз печінки. Асцит. Пупкова грижа. Порушення шлункового кровообігу важкого ступеня. Печінкова недостатність легкого ступеня». 
У наданій на експертизу виписці із медичної карти стаціонарного хворого наведена лише коротка інформація про стан здоров`я ОСОБА_5 - не вказано анамнез та перебіг, ступінь тяжкості стану хворого, не описується жодна клінічна симптоматика, не відображено перебіг виявлених у нього захворювань в динаміці, не зрозуміло на якому етапі перебування хворого в стаціонарі проводились вказані у виписці аналізи, тому встановити тяжкість захворювання на підставі наявних медичних даних комісія не змогла. Згідно виписки із медичної карти стаціонарного хворого №7565 під час перебування ОСОБА_5 на стаціонарному лікуванні в 1-й міській клінічній лікарні ім. князя Лева м. Львова у грудні 2003 року лікарями було виявлено хронічні захворювання нервової системи - полінейропатію дифузне множинне ураження периферичних нервів), що ймовірно ускладнилась розвитком трофічних виразок на обох нижніх кінцівках, та хронічне захворювання органів шлунково-кишкового тракту - цироз печінки, яке ускладнилось розвитком асциту скупчення рідини в черевній порожнині і печінковою недостатністю. Крім цього, лікарями було виставлено діагноз «Порушення шлункового кровообігу важкого ступеня», проте встановити, згідно наданої медичної документації, чи є це гостре захворювання, чи ускладнення наявних у ОСОБА_5 хронічних захворювань, комісія не змогла через відсутність об`єктивних даних, як і точного періоду розвитку виявлених у ОСОБА_5 захворювань.
Також комісією зауважено, що ОСОБА_5 потребував догляду з приводу цих захворювань, проте не змогла встановити в якому об`ємі та протягом якого періоду часу, оскільки, як вже було зазначено, відсутня медична документація із детальним описом клінічної симптоматики.
Таким чином, позивачем не доведено сукупність обставин, які відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України можуть бути підставою для усунення від спадкування, а отже суд першої інстанції дійшов обґрунтованих висновків про відмову у позові.
Доводи апеляційної скарги позивача, не можуть бути достатньою обставиною для зміни черговості спадкування в розумінні частини другої статті 1259 ЦК України, без установлення сукупності усіх юридичних фактів, обумовлених даною нормою, зокрема щодо факту перебування спадкодавця у безпорадному стані.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, 
ПОСТАНОВИЛА:
       Апеляційну скаргу ОСОБА_1  залишити без задоволення.
       Рішення Залізничного районного суду міста Львова від 25 березня 2021 року залишити без змін.
       Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.
       Повний текст постанови складено:04.04.2022.

       Головуючий 

       Судді