Справа № 347/2004/21 
Провадження № 22-ц/4808/312/22 
Головуючий у 1 інстанції Гордій В. І. 
Суддя-доповідач Томин 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 квітня 2022 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі:
головуючої                        Томин О.О.
суддів:                                Пнівчук О.В., Девляшевського В.А.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - адвоката Курило Вікторії Григорівни на рішення Косівського районного суду, ухвалене суддею Гордієм В.І. 29 листопада 2021 року в м. Косові у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості (3% річних згідно ст. 625 ЦК України),
в с т а н о в и в:
У вересні 2021 року ПАТ АБ «Укргазбанк» звернулось в суд з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості (3% річних згідно ст. 625 ЦК України).
Позовні вимоги мотивовано тим, що 18 липня 2008 року між ПАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір №03-ІФ/08-17, відповідно до якого банк надав позичальнику кредит в сумі 29840,00 доларів США зі строком з 18.07.2008 року по 17.07.2015 року, а позичальник зобов`язався повернути кредит у повному обсязі в терміни, встановлені договором. При цьому п. 7.4. Кредитного договору передбачено, що закінчення строку дії договору не звільняє сторони від виконання тих зобов`язань, що лишились невиконаними з будь-яких причин.
В забезпечення виконання вказаного Кредитного договору 18.07.2008 року між ПАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_2 було укладено Договір поруки №03-ІФ/08-17-Р, згідно якого поручитель зобов`язується перед кредитором відповідати за виконання позичальником зобов`язань по Кредитному договору №03-ІФ/08-17 від 18.07.2008 року та несе солідарну відповідальність з позичальником перед кредитором за порушення зобов`язань за кредитним договором.
Взяті на себе зобов`язання позичальник та поручитель належним чином не виконували, внаслідок чого станом виникла заборгованість.
Рішенням Івано-Франківського міського суду від 02.10.2009 року у справі №2-2735/2009 задоволено позов ПАТ АБ «Укргазбанк» та стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість за Кредитним договором №03-ІФ/08-17 від 18.07.2008 року в сумі 31771,82 долари США та 5806,82 грн. пені, 1700,00 грн. витрат по оплаті судового збору та 30,00 грн. ІТЗ.
14.12.2009 року на підставі вищевказаного рішення суду було видано виконавчий лист. Однак станом на дату подання цієї позовної заяви вказане рішення суду ні позичальником, ні поручителем не виконано. Про небажання боржників більше 20 років виконувати дане рішення суду свідчать матеріали справ №760/32506/18, №344/9277/18, №300/2848/20, №344/13599/20 щодо оскарження постанови про стягнення виконавчого збору, визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виключення майна з акту опису та арешту та усунення перешкод у користуванні домоволодінням.
Оскільки рішення Івано-Франківського міського суду від 02.10.2009 року не виконано, борг не погашено, за невиконання грошового зобов`язання банк як кредитор має право на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК України, а саме 3% річних в сумі 2859,46 доларів США, що зо офіційним курсом НБУ станом на 04.07.2021 року еквівалентно 78303,84 грн., які позивач просив стягнути солідарно з відповідачів.
Рішенням Косівського районного суду від 29 листопада 2021 року позов задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерний Банк «Укргазбанк» заборгованість 3% річних в сумі 2859,46 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на 04.07.2021 року еквівалентно 78303 грн. 84 коп., а також оплачений судовий збір у розмірі 2270 грн.
Не погоджуючись із вказаним рішенням, представник ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - адвокат Курило В.Г. подала апеляційну скаргу. Вважає дане рішення незаконним та необґрунтованим, постановленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.
На її думку позивач звернувся до суду з даним позовом з порушенням строку позовної давності, про що було подано відповідну заяву до суду першої інстанції, оскільки банк змінив строк виконання кредитного договору, звернувшись з позовом про стягнення заборгованості в 2009 році. Відтак з моменту винесення рішення Івано-Франківського міського суду від 02.10.2009 року до звернення до суду із даною позовною заявою пройшло майже 13 років. Однак суд першої інстанції не застосував строки позовної давності.
Також щодо вимог до ОСОБА_1 , то судами було встановлено, що стягувач пропустив строк на пред`явлення виконавчого листа до виконання. Так, державним виконавцем здійснювалися виконавчі дії щодо примусового стягнення з ОСОБА_1 заборгованості, 29.02.2012 року виконавче провадження зупинялося у зв`язку з розшуком майна боржника, і 30.10.2015 року виконавчий документ повертався у зв`язку з відсутністю майна, на яке можливо звернути стягнення. Повторно виконавчий лист до стягнення не пред`являвся. Стягувачем до суду було подано заяву про видачу дублікату такого виконавчого листа. Однак ухвалою Івано-Франківського міського суду від 01.06.2020 року, залишеною без змін постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 10.09.2020 року, відмовлено в задоволенні такої заяви.
Посилаючись на практику Верховного Суду України в постанові від 19.03.2014 року у справі №6-20цс14, зазначає, що право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу; початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строків його погашення.
Вважає, що вимога про стягнення процентів за кредитом є додатковою до основної про стягнення боргу, а в ухвалі Верховного Суду від 23.01.2018 року у справі №444/9519/12-ц зазначено, що строк позовної давності стосовно додаткових позовних вимог, які є похідними від основної вимоги, спливає одночасно зі спливом строку позовної давності щодо основної вимоги, у зв`язку з чим застосування наслідків спливу позовної давності до основної вимоги виключає можливість стягнення процентів та пені поза її межами.
Також посилається на висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 06.03.2019 року у справі №757/44680/15-ц щодо того, що при пропуску строків позовної давності та відмові у стягненні боргу і відсотків за кредитним договором не підлягає задоволенню вимога за ст. 625 ЦК України.
Посилається і на те, що місцевий суд безпідставно стягнув з апелянтів 3% річних в сумі 2859,46 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на 04.07.2021 року еквівалентно 78303 грн. 84 коп., а також оплачений судовий збір у розмірі 2270 грн., оскільки рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 24.06.2010 року рішення Івано-Франківського міського суду від 02.10.2009 року змінено і визначено розмір стягнутої заборгованості в національній валюті - гривні в сумі 242069,50 грн. Отже відповідачі мають невиконання зобов`язань в гривнях.
З огляду на викладене просить рішення Косівського районного суду від 29 листопада 2021 року скасувати та винести постанову, якою відмовити в задоволенні позову.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 18.07.2008 року між ВАТ АБ «Укргазбанк» (згодом - ПАТ АБ «Укргазбанк») та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір №03-ІФ/08-17, відповідно до якого банк надав позичальнику кредит в розмірі 29840,00 доларів США на строк з 18.07.2008 року по 17.07.2015 року або по день, визначений в п. 1.6 та/або в п. 3.3.11 цього Договору, зі сплатою процентів за користування кредитом, виходячи із 13,5% річних (а.с. 8-13).
Того ж дня, 18.07.2008 року між ВАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_2 , ОСОБА_1 було укладено Договір поруки №03-ІФ/08-17-Р, згідно якого поручитель ОСОБА_2 зобов`язалася перед кредитором відповідати за виконання позичальником ОСОБА_1 зобов`язань по Кредитному договору №03-ІФ/08-17 від 18.07.2008 року (а.с. 14-15).
Заочним рішенням Івано-Франківського міського суду від 02.10.2009 року задоволено позов ПАТ АБ «Укргазбанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Стягнуто в солідарному порядку з відповідачів на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» 31771,82 доларів США та 5806,82 грн. заборгованості за Кредитним договором №03-ІФ/08-17 від 18.07.2008 року, 1700,00 грн. витрат по оплаті судового збору і 30,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи (а.с. 17-18).
На підставі вказаного рішення було видано виконавчий лист (а.с. 19-20).
Рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 24.06.2010 року рішення Івано-Франківського міського суду від 02.10.2009 року змінено, зазначено в резолютивній частині рішення розмір стягнутої заборгованості по кредитному договору в національній валюті - гривні в сумі 242069,50 грн. (а.с. 58-59).
Звертаючись до суду з даним позовом, позивач стверджував, що вищевказане рішення суду ні позичальником, ні поручителем не виконано, борг не погашено. А за невиконання грошового зобов`язання банк як кредитор має право на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК України.
Згідно наданого банком розрахунку заборгованість за несвоєчасне погашення кредиту та процентів (3% річних) за період з 05.07.2018 року по 04.07.2021 року (включно) становить 2859,46 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ станом на 04.07.2021 року 78303,84 грн. (а.с. 21).
Задовольняючи вимоги позову, суд першої інстанції виходив з того, що на даний час судове рішення не виконано, отже у ПАТ АБ «Укргазбанк» є всі підстави для нарахування трьох процентів річних від простроченої суми та інфляції за час прострочення. А як вбачається з розрахунку суми заборгованості за несвоєчасне погашення кредиту і процентів, банк нарахував 3% річних на прострочену суму за останні три роки, що спростовує наведені у поданій до суду заяві твердження представника відповідачів щодо наявності підстав для застосування строків позовної давності.
Однак погодитися в повній мірі із такими висновками апеляційний суд не може з огляду на наступне.
Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
За правилами статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).
Згідно із ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Як зазначено в правовому висновку, викладеному в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №373/2054/16-ц (провадження №14-446цс18), у контексті статей 524, 533-535, 625 ЦК України можна зробити висновок, що грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті чи в іноземній валюті), таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3% річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року №6-49цс12, і Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав для відступу від такої позиції.
Отже, у частині другій статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Нарахування трьох процентів річних є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Вимагати сплати суми боргу з врахуванням трьох процентів річних є правом кредитора, яким він наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.
З ухваленням рішення про стягнення боргу зобов`язання відповідача сплатити заборгованість за кредитним договором не припинилося, тому кредитор має право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Таке прострочення є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання, підтвердженого судовим рішенням, до моменту його повного виконання і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.
Такі ж висновки містяться і в постановах Верховного Суду від 19.01.2022 року у справі №204/3530/17 (провадження №61-10592св20), від 17 лютого 2021 року у справі №303/7132/18 (провадження №61-8487св20).
Таким чином у ПАТ АБ «Укргазбанк» були підстави для звернення до суду з позовом про стягнення 3% річних на прострочену суму боргу.
А вищенаведене спростовує доводи апеляційної скарги про те, що вимога про стягнення процентів за кредитом є додатковою до основної про стягнення боргу, і строк позовної давності стосовно неї спливає одночасно зі спливом строку позовної давності щодо основної вимоги, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом з порушенням строку позовної давності, про що було подано відповідну заяву до суду першої інстанції.
Також посилання апелянтів на висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 06.03.2019 року у справі №757/44680/15-ц щодо того, що при пропуску строків позовної давності та відмові у стягненні боргу і відсотків за кредитним договором не підлягає задоволенню вимога за ст. 625 ЦК України, є безпідставними, оскільки такі стосуються інших правовідносин.
Твердження апелянтів про те, що банком виконавчий лист про стягнення суми боргу з ОСОБА_1 повторно до стягнення не пред`являвся, також не заслуговують на увагу, оскільки такі не свідчать про припинення зобов`язання відповідача сплатити заборгованість за кредитним договором.
Разом з тим, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2018 року у справі №755/7704/15-ц (провадження №61-283св18) зазначено, що належним чином дослідити поданий стороною доказ (в даному випадку - розрахунок заборгованості за кредитним договором), перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 27 травня 2019 року у справі №910/20107/17 зроблено висновок, що «суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру заборгованості. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з`ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов`язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. При цьому суд в будь-якому випадку не позбавлений права зобов`язати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем).
Аналогічні правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 05.03.2019 по справі №910/1389/18, від 14.02.2019 по справі №922/1019/18, від 22.01.2019 по справі №905/305/18, від 21.05.2018 по справі №904/10198/15, від 02.03.2018 по справі №927/467/17.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).
Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду з даним позовом 23.09.2021 року. Однак відповідно до змісту позову та розрахунку заборгованості позивач просив стягнути з відповідачів 3% річних, передбачених статтею 625 ЦК України, нарахованих за період з 05.07.2018 року по 04.07.2021 року включно, у тому числі 2859,46 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ станом на 04.07.2021 року 78303,84 грн. за несвоєчасне погашення кредиту та процентів.
Однак апеляційний суд зазначає, що право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України у кредитора обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.
Таким чином в межах даного позову ПАТ АБ «Укргазбанк» має право на стягнення 3% річних, передбачених статтею 625 ЦК України, за період з 23.09.2018 року (три роки до подачі такого позову) до 04.07.2021 року (як просив позивач у позові та в розрахунку).
При цьому у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №373/2054/16-ц (провадження №14-446цс18) зазначено також, що у частині другій статті 625 ЦК України прямо зазначено, що 3% річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. Тому при обрахунку 3% річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. У цьому випадку Велика Палата Верховного Суду погодилась із висновками судів першої та апеляційної інстанцій про стягнення з відповідача заборгованості саме в іноземній валюті, тобто прострочене зобов`язання визначене у розмірі 13000,00 доларів США, що передбачає і нарахування 3% річних саме з 13000,00 доларів США».
За таких обставин при обрахунку трьох процентів річних за основу може братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні; стягнення судами кредитної заборгованості в національній валюті в еквіваленті за курсом НБУ не змінює змісту такого зобов`язання, не є перешкодою обрахунку кредитором трьох процентів річних у валюті зобов`язання та не свідчить про інший предмет спору.
Наведене узгоджується і з висновками Верховного Суду в постановах від 19.01.2022 року у справі №204/3530/17 (провадження №61-10592св20), від 24 червня 2020 року у справі №759/21239/14-ц (провадження №61-48469св18).
Отже доводи апелянтів та їх представника про те, що місцевий суд безпідставно стягнув з апелянтів 3% річних в доларах США із зазначенням еквіваленту за офіційним курсом гривні НБУ, не заслуговують на увагу.
З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що з відповідачів на користь позивачів підлягає стягненню 3% річних на прострочену суму боргу (31771,82 доларів США) за період з 23.09.2018 року до 04.07.2021 року, що становить 2650,00 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ станом на 04.07.2021 року 72557,00 грн.
Наведеного суд першої інстанції не врахував, а тому рішення Косівського районного суду від 29 листопада 2021 року слід змінити, стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерний Банк «Укргазбанк» заборгованість 3% річних в сумі 2650,00 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ станом на 04.07.2021 року 72557,00 грн.
Згідно ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦКП України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
При цьому якщо позов майнового характеру задоволено солідарно за рахунок двох і більше відповідачів, то судові витрати розподіляються між відповідачами у визначених частках. Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено.
З огляду на часткове задоволення позовних вимог з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню 1854,30 грн. сплаченого судового збору, по 927,15 грн. з кожного.
Оскільки ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 28.02.2022 року було відстрочено  ОСОБА_2 сплату судового збору за подачу апеляційної скарги на рішення Косівського районного суду від 29 листопада 2021 року в сумі 1222 грн. 50 коп. до ухвалення апеляційним судом судового рішення, то вказану суму судового збору слід стягнути з даного відповідача на користь держави.
Частиною шостою ст. 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності є малозначними справами.
Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа незначної складності, то вона відноситься до малозначних справ.
За приписами п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню.
Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1  та ОСОБА_2  - адвоката Курило Вікторії Григорівни задовольнити частково.
Рішення Косівського районного суду від 29 листопада 2021 року змінити.
Стягнути солідарно з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) та ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» (ЄДРПОУ: 23697280, адреса: вул. Єреванська, 1, м. Київ, 03087) 3% річних станом на 04.07.2021 року в сумі 2650,00 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ 72557 (сімдесят дві тисячі п`ятсот п`ятдесят сім) грн. 00 коп.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» (ЄДРПОУ: 23697280, адреса: вул. Єреванська, 1, м. Київ, 03087) по 927 (дев`ятсот двадцять сім) грн. 15 коп. з кожного витрат по оплаті судового збору.
Стягнути з  ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь держави судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1222 (одна тисяча двісті двадцять дві) грн. 50 коп.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуюча:                                                                О.О. Томин
Судді:                                                                        О.В. Пнівчук
                                                                               В.А. Девляшевський

Повний текст постанови складено 6 квітня 2022 року.