П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 січня 2022 року
м. Рівне

Справа № 569/5096/20
Провадження № 22-ц/4815/89/22

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Ковальчук Н. М.,
суддів: Гордійчук С. О., Шимківа С. С.

учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – Моторне (транспортне) страхове бюро України

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження апеляційною скаргою Моторного (транспортного) страхового бюро Українина додаткове рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 08 липня 2021 року у складі судді Панас О. В., ухвалене в м. Рівне, повний текст рішення складено 22 липня 2021 року,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення регламентної виплати та моральної шкоди. 

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 11 травня 2021 року вказаний позов задоволено частково. Стягнуто з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_1 регламентну виплату в сумі 28 903 грн. 70 коп., пеню в сумі 4 245 грн. 93 коп., моральну шкоду в сумі 2 000 грн. 00 коп. та понесені судові витрати в сумі 952 грн. 45 коп..

Представник ОСОБА_1 – адвокат Мельниченко Олена Андріївна звернулася до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу та витрат за проведення автотоварознавчої судової експертизи.

Додатковим рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 08 липня 2021 року вказану заяву задоволено. Стягнуто з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_1 понесені витрати за проведення судової автотоварознавчої експертизи в розмірі 1015 грн. 20 коп.. Стягнуто з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати на правничу допомогу у розмірі 3000 грн. 00 коп..

Вважаючи додаткове рішення суду першої інстанції незаконним, необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, за невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, Моторне (транспортне) страхове бюро України оскаржило його в апеляційному порядку. У поданій апеляційній скарзі заперечує наявність підстав для стягнення витрат на правничу допомогу та витрат на проведення автотоварознавчої експертизи, оскільки не визнає позовних вимог та своєї вини у заподіянні матеріальної шкоди позивачу у вигляді невиплати частини страхового відшкодування, і, відповідно вини у заподіянні моральної шкоди. Вказує на порушення місцевим судом процесуальних норм, яке виявилося у порушенні строків розгляду клопотання про ухвалення додаткового рішення, а також в порушенні процесуальних норм, які передбачають, що заява про стягнення судових витрат на правничу допомогу повинна бути подана до закінчення судових дебатів. Зазначає, що судом не обґрунтовано у додатковому рішенні суму стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі саме 3 000,00 грн. З наведених підстав просить скасувати додаткове рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні заяви сторони позивача про стягнення судових витрат у вигляді витрат на правничу допомогу та витрат, понесених на оплату авто товарознавчої експертизи. 

У поданому на апеляційну скаргу відзиві представник ОСОБА_1 – адвокат Мельниченко Олена Андріївна вважає додаткове рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим, просить залишити його без зміни, а апеляційну скаргу відхилити як безпідставну.

Дослідивши матеріали та обставини справи  на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 11 травня 2021 року вказаний позов задоволено частково. Стягнуто з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_1 регламентну виплату в сумі 28 903 грн. 70 коп., пеню в сумі 4 245 грн. 93 коп., моральну шкоду в сумі 2 000 грн. 00 коп. та понесені судові витрати в сумі 952 грн. 45 коп..

Судом також встановлено, що при ухваленні рішення по суті позовних вимог судом не вирішувалось питання про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу та витрат за проведення автотоварознавчої експертизи.

Відповідно до ч. 1 п. 3 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу та витрати, пов`язані із залученням експертів та проведення експертизи (частини перша-друга статті 133 ЦПК України).

Звертаючись до суду із клопотанням про ухвалення додаткового рішення сторона позивача просила суд стягнути з відповідача витрати за проведення судової автотоварознавчої експертизи, сплачених на користь Рівненського НДКЦ, в розмірі 1015,20 грн. та витрати на оплату послуг професійної правничої допомоги на загальну суму 6 800,00 грн..

В частині вимог про відшкодування витрат, понесених позивачем у зв`язку із проведенням автотоварознавчої експертизи, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області у справі № 569/5096/20 від 19.11.2020 року клопотання представника ОСОБА_1 – адвокат Мельниченко Олена Андріївна задоволено. Призначено автотоварознавчу експертизу, виконання якої доручено Рівненському НДКЦ МВС України (33000, м.Рівне, вул. Гагаріна, 39). Витрати за проведення автотоварознавчої експертизи покладено на позивача.    
                    
Як вбачається із квитанції № 0.0.19711206058.1. від 11 січня 2021 року, витрати за проведення судової автотоварознавчої експертизи позивачем ОСОБА_1 сплачено на користь Рівненського НДКЦ в розмірі 1015 грн. 20 коп. на підставі рахунку фактури № 266 від 23.11.2020 р..

Таким чином, витрати за проведення судової автотоварознавчої експертизи підтверджені належними доказами і у відповідності до положень ст. положень ч. 1, 2, ст. 141 ЦПК України підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача в розмірі 1015,20 грн..                                               

В частині вимог про відшкодування витрат на правничу допомогу, на думку апеляційного суду, місцевий суд дійшов обґрунтованих висновків про їх часткове задоволення.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги – це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

Відповідно до частини першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення.

Наведене правове обґрунтування надає можливість суду ефективно захистити порушені права заявника, забезпечити реалізацію принципу цивільного судочинства – відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення, але у порядку, передбаченому законом.  

Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18).

До заяви про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу заявником додано наступні документи: копія акту наданих послуг; копія рахунку фактури №266 від 23.12.2020 р.; копія квитанції до прибуткового касового ордера № 01-11.05 від 11 травня 2021 року  про оплату послуг адвоката на суму 1800 грн., копія квитанції до прибуткового касового ордера № 01- 11.06 від 11 червня 2020 року про оплату послуг адвоката на суму 5000 грн.;  копія договору про надання правової допомоги № 14-01/20 від 23.03. 2020 року та копія договору про надання правової допомоги від 10.09.2019 р.,  згідно яких загальна вартість послуг професійної правничої допомоги становить 6800,00 грн..

Частково задовольняючи вимогу про стягнення витрат на професійну справничу допомогу, суд враховує обставини справи, умови укладеного договору про надання правової допомоги № 14-01/20 від 23.03.2020 року, договору про надання правової допомоги від 10.09.2019 р., акту приймання-передавання послуг з надання правової допомоги від 11.05.2021 р., співмірність винагороди за надані юридичні послуги зі складністю справи, яка розглядалась в порядку спрощеного позовного провадження, час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт, а також бере до уваги, що позов задоволено частково, а не в повному обсязі (принцип пропорційності).

Суд також враховує практику ЄСПЛ при визначенні суми відшкодування, яка зводиться до позиції про те, що суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення від 12 жовтня  2006 року у справі «Двойних проти України», рішення від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», рішення від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», рішення від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України»). ЄСПЛ зазначає, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір – обґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги про порушення процесуальних норм щодо строків розгляду клопотання та вимог закону щодо подання заява про стягнення судових витрат на правничу допомогу повинна до закінчення судових дебатів, апеляційним судом оцінюються в даному випадку критично, оскільки вони суперечать нормам закону та обставинам справи.

Частиною 8 ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до ст. 246 ЦПК України, якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.            

В судовому засіданні при ухваленні рішення  по суті позовних вимог (рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 11 травня 2021 року) стороною позивача було заявлено про неможливість надання акту виконаних робіт (наданих послуг), оскільки такі послуги фактично надавалися в останньому судовому засіданні по розгляду справи по суті, і адвокат пояснила, що з відповідною вимогою буде звертатись в порядку ухвалення судом додаткового рішення.

За наведених обставин, апеляційного суду приходить до переконання про те, що оскаржуване рішення постановлене місцевим судом з дотриманням норм процесуального права, судом першої інстанції в повній мірі з`ясовано обставини, що мають значення для справи, а тому апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро Українизалишити без задоволення.

Додаткове рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 08 липня 2021 року залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 25 січня 2022 року.

Головуючий                                                        Н. М. Ковальчук 

Судді:                                                                С. О. Гордійчук 
                                       
                                               С. С. Шимків