ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

18 січня 2022 року 	м. Дніпро	справа № 160/13665/20	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача  Юрко І.В.,суддів:  Олефіренко Н.А., Чумака С.Ю.,     
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Департамента патрульної поліції на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 березня 2021 року в адміністративній справі № 160/13665/20 (головуючий суддя першої інстанції Рищенко А.Ю.) за позовом Департамента патрульної поліції до ОСОБА_1 (третя особа: Полк патрульної поліції в місті Кривий Ріг Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції) про стягнення безпідставно сплачених коштів,-

В С Т А Н О В И В :
          Позивач 20 жовтня 2020 року (згідно штампів  на  поштових  конвертах (а.с.27-29 т.2) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до ОСОБА_1 (третя особа: Полк патрульної поліції в місті Кривий Ріг Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції), в якому просив:
- стягнути на користь Департаменту патрульної поліції безпідставно набуту грошову суму в розмірі 63981,49 грн. та відсотки за користування чужими грошовими коштами 3% річних у розмірі 2 009,00 грн.; втрати від інфляції - 3551,61 грн. та пеню у розмірі 13687,84 грн.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_2 було безпідставно набуто грошові кошти у вигляді грошового забезпечення, внаслідок недобросовісних дій, які виразились у наданні ним неправдивих відомостей про стан його здоров`я та знаходження на лікарняному, у зв`язку з чим, останній повинен повернути Департаменту патрульної поліції грошову суму в розмірі 63981,49 грн..
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 березня 2021 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.
                    Не погодившись з  рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив  рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову  про  задоволення  позовних  вимог  в  повному  обсязі з  підстав,  зазначених  в позові.
Відповідач та третя особа відзиви на апеляційну скаргу не  подали.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження, в суді апеляційної інстанції справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів в порядку письмового провадження.
Відповідно до частин першої та другої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, встановила наступне. 
Позивач - Департамент патрульної поліції, є суб`єктом владних повноважень, який в даних правовідносинах реалізує надані йому Законом  України «Про  Національну  поліцію» повноваження.
Відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,   з 19.05.2016  року  по 08.05.2019  року   проходив  службу  в  органах  Національної поліції  в  Управлінні  патрульної  поліції в  Дніпропетровській  області  (а.с.52-54 т.1).
           В  період  служб  позивача 19.02.2019 року  наказом ДПП № 289  призначено службове розслідування та утворена дисциплінарна комісія. В ході службового розслідування встановлено, що відповідно до дислокації сил та засобів Полку сержант поліції ОСОБА_1 був відсутній на службі  84  робочих  зміни за   період  з 23.09.2018 року  по 13.03.2019 року  у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю (а.с.55-57, 58-136,                    137-157, 158-245 т.1).
Згідно журналу обліку лікарняних листів Полку № 78 н/т 49/19/1-84 (2018) в період з 01.09.2018 року по 13.03.2019 року лікарняні листи, які підтверджують факт знаходження поліцейського ОСОБА_1 на лікарняному відсутні.
Наказом  Департаменту  патрульної  поліції № 321 о/1 від 08.05.2019 року   ОСОБА_1 було звільнено зі служби в поліції   відповідно  до  п.6 (у  зв`язку  з  реалізацією  дисциплінарного  стягнення  у  вигляді  звільнення  зі  служби) ч.1 ст.77 Закону  України «Про Національну  поліцію» (а.с.54 т.1).
За період відсутності на службі без поважних причин, а саме з 23.09.2018 року по 28.02.2019  року ОСОБА_1 отримував грошове забезпечення в сумі 63 981,49 грн., що підтверджується розрахунком грошового забезпечення (а.с.50-52 т.1).
Позивач вважаючи, що ОСОБА_1 шляхом зловживання довірою безпідставно набув грошові кошти, які є державною власністю, звернувся з даним позовом до суду.

Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив із того, що безпідставна виплата грошового забезпечення ОСОБА_1 здійснювалась більш ніж п`ять місяців, що суперечить приписам п. 3 розділу ІІІ Порядку № 260. У грудні 2018 року керівництву Полку ПП в місті Кривий Ріг УПП в Дніпропетровській області було достеменно відомо про те, що ОСОБА_1 до державної лікарні МВС України в м.Кривий Ріг та КЗ «Криворізької міської лікарні №16» за місцем проживання не звертався, лікарняні листи не надав. Проте, не зважаючи на вказану поведінку відповідача, позивач продовжував нараховувати та виплачувати   ОСОБА_1 грошове забезпечення, що відповідно свідчить про свідому безпідставну виплату сум грошового забезпечення відповідачу. 

Апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, зазначає  про  таке.
Відповідно до частини 1  статті 122 КАС України  позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Частиною другою цієї статті передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Згідно із частиною 3  статті 122 КАС України  для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Отже,  КАС України  передбачає можливість встановлення цим Кодексом та іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, які мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним шестимісячним строком, визначеним у частині другій  статті 122 цього Кодексу.
Таким спеціальним строком для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби є місячний строк, установлений частиною п`ятою  статті 122 КАС України.
Так, Верховний Суд у постанові від 11 лютого 2021 року у справі №240/532/20, вказав, що строк звернення до суду за вирішенням публічно-правового спору щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні охоплюється спеціальною нормою частини 5  статті 122 КАС України  та обчислюється з дня фактичного розрахунку.
У справі, що розглядається, позивач 26.10.2020 року  звернувся до адміністративного суду з позовом про стягнення з  відповідача  безпідставно набутої грошової суми в розмірі 63981,49 грн. та відсотків за користування чужими грошовими коштами 3% річних у розмірі 2009,00 грн.; втрати від інфляції - 3551,61 грн. та пені у розмірі 13687,84 грн., тобто, з пропуском місячного строку як з дня, коли  позивач  дізнався  про  наявність  шкоди (13.03.2019 року),  так  і  з дня   остаточного розрахунку  з позивачем (08.05.2019 року). 
Відповідно до частини 1 статті  121 КАС  України  суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
 Разом з позовом подано заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду. Заява обґрунтована тим, що про наявність шкоди стало відомо  позивачу 13.03.2019 року з висновку службового розслідування. Позивач зазначає, що звертався з тотожнім  позовом 24.12.2019 року  до Жовтневого  районного  суду м.Кривого  Рогу  Дніпропетровської  області,  тобто  без пропуску річного строку звернення, визначеного ч.3 ст.233 КЗпП України.  Ухвалою  Жовтневого  районного  суду м.Кривого  Рогу  Дніпропетровської  області  від 26.12.2019 року,  залишеною  без  змін  постановою  Дніпровського  апеляційного  суду від 09.04.2020  року,  відмовлено  у  відкритті  провадження  у  справі  на  підставі  п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України  та  роз`яснено, що  заявлений  позов  підлягає  розгляду  в  порядку адміністративного  судочинства                            (а.с.29-32 т.1). 
Колегія суддів наголошує, що поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані ті обставини, які є об`єктивно непереробними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.
Проте,   заява  про  поновлення  строку  не  містить  належних та  допустимих  доказів   поважності  пропуску  строку  звернення  до  суду  з  даним  позовом.  Позивачем  ані  суду  першої,  ані  суду  апеляційної  інстанції не  надано  доказів  поважності  пропуску  звернення  до  суду  з  даним  позовом,  та  в  матеріалах  справи  такі  докази  відсутні.
Оскільки з  13.03.2019 року (висновок службового розслідування),  коли Департамент патрульної поліції дізнався  про порушення своїх прав  та  інтересів  до  20.10.2020  року  (подання  позову  до  Дніпропетровського  окружного  адміністративного  суду,  пройшло більше  півтора  року,  позивачем  пропущений  встановлений  КАС  місячний  строк  звернення  до  суду.
Навіть  з  дати  звільнення    ОСОБА_1 зі  служби (08.05.2019  року) до  звернення  Департамента патрульної поліції  до Жовтневого  районного  суду м.Кривого  Рогу  Дніпропетровської  області  (26.12.2019 року)  пройшов  встановлений  законом  строк звернення  до  адміністративного  суду.
Таким  чином, оскільки позивачем пропущений місячний строк для звернення до адміністративного суду, передбачений частиною 5  статті 122 КАС України, жодних причин і обставин, які об`єктивно ускладнювали або унеможливлювали реалізацію позивачем прав у встановлений строк, останнім не наведено і таких судом не встановлено, то заявлений позов у вказаній частині підлягає залишенню без розгляду.
Згідно частини 1  статті 319 КАС України  судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями  238,  240  цього  Кодексу.
Згідно із пунктом 8 частини 1  статті 240 КАС України  суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, з підстав, визначених частинами третьою та четвертою  статті 123 цього Кодексу.
Відповідно до частин 3,4  статті 123 КАС України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Згідно із пунктом 3 частини 1  статті 315 КАС України  за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.
Керуючись ст.ст.122,  123,  311,  315,  319,  321,  322,  325, 328, 329 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 березня 2021 року в адміністративній справі №160/13665/20  залишити  без  задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 березня 2021 року в адміністративній справі № 160/13665/20  скасувати.
Адміністративний позов Департамента патрульної поліції до ОСОБА_1 (третя особа: Полк патрульної поліції в місті Кривий Ріг Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції)  залишити без розгляду.
                    Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

   
Головуючий - суддя                                                                      І.В. Юрко 

                               суддя                                                                      Н.А. Олефіренко 

                               суддя                                                                      С.Ю. Чумак