Єдиний унікальний номер 233/2482/21 
Номер провадження 22-ц/804/291/22        

                                                                 ПОСТАНОВА
                                                           ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого  2022 року
Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :
Головуючого-судді Мірути О.А.,
суддів: Канурної О.Д., Хейло Я.В.,
розглянувши в порядку спрощеного провадження в приміщенні Донецького апеляційного суду в м. Бахмуті цивільну справу № 233/2482/21 за позовом Костянтинівської міської ради до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 21 жовтня 2021 року (суддя Бєлостоцька О.В.), ухваленого в приміщенні Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області,

                                                                  В С Т А Н О В И В :

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

У червні 2021 року до Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області звернулась Костянтинівська міська рада з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу. Позивач просить поновити строк звернення до суду, пропущений з поважних причин через запровадження карантинних обмежень, з метою запобігання поширенню коронавирусної хвороби (COVID-19) та стягнути з ОСОБА_1 на користь Костянтинівської міської ради в порядку регресу матеріальну шкоду в загальному розмірі 210900 гривень 45 копійок та витрати, пов`язані зі сплатою судового збору.
Позов мотивовано тим, що відповідачка, обіймаючи посаду начальника Управління освіти міської ради, 14 вересня 2018 року винесла наказ № 227-к/тр про звільнення з посади за одноразове грубе порушення трудових обов`язків завідувачки Костянтинівського дошкільного навчального закладу № 9 «Оленка» ОСОБА_2 . 
Постановою Апеляційного суду Донецької області від 26 вересня 2019 року по справі № 233/5553/18 позовні вимоги ОСОБА_2 до Управління освіти Костянтинівської міської ради задоволено визнано незаконним наказ № 227 к/тр від 14 вересня 2018 року, поновлено ОСОБА_2 на посаді з 14 вересня 2018 року, стягнуто з Управління освіти Костянтинівської міської ради на користь останньої середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 111517 грн. 92 коп., моральну шкоду в розмірі 5000 грн. 00коп, судові збори у розмірі 2401 грн. 25 коп. та 3524 грн. 00 коп.
  За результатами службового розслідування було складено акт від 31 січня 2020 року про неналежне виконання службових обов`язків начальницею Управління освіти Костянтинівської міської ради ОСОБА_2 через прийняття неефективних управлінських рішень, що призвело до заподіяння матеріальної шкоди територіальній громаді м. Костянтинівки. 
В результаті незаконного звільнення завідувачки Костянтинівського ДНЗ № 9 «Оленка» ОСОБА_2 та поновлення останньої на роботі, за рахунок коштів місцевого бюджету було сплачено грошові кошти, які складаються із середнього заробітку за час вимушеного прогулу з нарахуваннями, відшкодування моральної шкоди та сплаченого судового збору на загальну суму 148 898 грн. 17 коп.

17 червня 2021 року позивачем було подано заяву про уточнення позовних вимог в якій останній просив стягнути з ОСОБА_1 на користь виконавчого комітету Костянтинівської міської Ради матеріальну шкоду в порядку регресу в розмірі 210 900, 45 грн. та витрачені на сплату судового збору 3163, 50 грн.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 21 жовтня 2021 року позовні вимоги Костянтинівської міської ради Донецької області до ОСОБА_1 задоволені частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Костянтинівської міської ради Донецької області у відшкодування шкоди в порядку регресу 208 979 грн. 42 коп. В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що обов`язок по відшкодуванню шкоди, заподіяної Костянтинівській міській раді, у зв`язку з оплатою незаконно звільненому працівнику ОСОБА_2 часу вимушеного прогулу та моральної шкоди, відповідно до наведених норм діючого законодавства покладається саме на ОСОБА_1 , як на винну службову особу, за наказом якої було здійснено звільнення працівника з порушенням закону.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просила оскаржуване рішення скасувати, та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ОСОБИ, ЯКА ПОДАЛА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ

Апеляційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом неповно досліджено всі обставини справи та порушено норми процесуального та матеріального права.
Апелянт зазначила, що при визначенні розміру шкоди судом першої інстанції не були застосовані норми матеріального права, а саме звертає увагу на той факт, що за загальним правилом розмір зворотної вимоги ототожнюється з розміром виплаченого відшкодування, а тому у спірному випадку пов`язаному з трудовими відносинами, такий розмір необхідно встановлювати у спосіб визначений ст. 135-3 КЗпП України, зокрема на підставі даних бухгалтерського обліку. На думку апелянта, судом першої інстанції не встановлено її вини у виплатах Центру зайнятості, що вступає в протиріччя з вимогами законодавства, а зокрема  частини 2 ст. 130 КЗпП. Тобто вважає недоведеними обставини, що мають істотне значення для справи в частині розміру шкоди, що підлягає стягненню з неї. Також не погоджується в частині стягнення з ОСОБА_1 коштів, виплачених на користь Костянтинівського міського центру зайнятості, моральної шкоди, судових витрат по попереднім справам, оскільки виплати на користь центру зайнятості, моральна шкода та судові витрати хоча і пов`язані з незаконним звільненням працівника, однак такі виплати не віднесені до підстав настання матеріальної відповідальності на підставі ст. 237 КЗпП України. Стверджує, що судом першої інстанції безпідставно покладено на неї матеріальну відповідальність в частині відшкодування виплат на користь центру зайнятості, моральної шкоди, судових витрат, посилаючись на положення п. 8 ст.1 34 та 237 КзпП України. 
Крім того, ОСОБА_1 вказує, що на момент виникнення спірних правовідносин норми КЗпП України не передбачали продовження строків, визначених статтею 233 цього Кодексу на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню короно вірусної хвороби, а тому вважає що відсутні підстави для безумовного продовження позивачу строку для звернення до суду з цим позовом. 

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ІНШІХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Костянтинівською міською радою Донецької області подано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.  Аналіз змісту положень ст. 1166 ЦК України, ст. ст. 130, 134, 237 КЗпП України дає підстави для висновку про матеріальну шкоду у вигляді відшкодування на користь Костянтинівського міського центру зайнятості виплаченого ОСОБА_2 забезпечення на випадок безробіття та витрат по сплаті судового збору. Оскільки ці суми безпосередньо пов`язані із незаконним звільненням працівника, то підлягають повному відшкодуванню відповідачкою.
Також вони вважають недоведеними доводи ОСОБА_1 в частині спливу строку звернення до суду, оскільки днем виявлення шкоди встановленого постановою апеляційного суду Донецької області від 26.09.2019 року є 23.10.2019 рік, і з урахуванням пункту 1 гл. ХІХ «Прикінцеві положення» КЗпП України річний строк, встановлений ст. 233 цього Кодексу, продовжується на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню короно вірусної хвороби. Також днем виявлення шкоди, встановленого рішенням Господарського суду Донецької області від 15.07.2020 року, є 12.11.2020 року, який навіть без урахування карантинних обмежень не сплинув на день подачі позову.     

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

На підставі розпорядження міського голови від 10 квітня 2015 року № 38лс ОСОБА_1 з 14 квітня 2015 року обіймає посаду начальника Управління освіти Костянтинівської міської ради (а.с.16).
Відповідно до п.1.1 Положення, затвердженого 25 лютого 2021 року, Управління освіти Костянтинівської міської ради є виконавчим органом Костянтинівської міської ради, який утворюється міською радою, підзвітне та підконтрольне їй, підпорядковане виконавчому комітету міської ради, міському голові (а.с.26-28).
Згідно п.п.5.1, 5.2.7, 5.2.8, 5.2.11 Положення про управління освіти Костянтинівської міської ради керівником управління освіти є його начальник, до компетенції якого віднесено, зокрема, призначення та звільнення з посади керівників закладів дошкільної та позашкільної освіти відповідно до чинного законодавства України; притягнення керівників закладів дошкільної освіти до дисциплінарної відповідальності; керівник управління несе персональну відповідальність за невиконання або неналежне виконання своїх посадових обов`язків, неякісне або несвоєчасне виконання завдань та функцій (повноважень), покладених на управління освіти (а.с.26-28).
Відповідно до посадової інструкції начальника Управління освіти міської ради                       м. Костянтинівка, затвердженої 14 квітня 2015 року на ОСОБА_1 , зокрема, покладено здійснення фінансово-господарської діяльності і контролю за роботою керівників установ освіти; розпорядження коштами в межах затвердженого кошторису (а.с.13-15).
Наказом начальника Управління освіти Костянтинівської міської ради Барабаш О.В. від 14 вересня 2018 року № 227 к/тр завідуючу Костянтинівського дошкільного навчального закладу № 9 «Оленка» ОСОБА_2 звільнено за одноразове грубе порушення трудових обов`язків за пунктом 1 ст.41 КЗпП України (а.с.22-23).
Постановою Донецького апеляційного суду від 26 вересня 2019 року у цивільній справі № 233/5553/18 скасовано рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 07 травня 2019 року, задоволено позов ОСОБА_2 до Управління освіти міської ради м. Костянтинівка визнано незаконним наказ № 227 к/тр від 14 вересня 2018 року про притягнення до дисциплінарної відповідальності звільнення ОСОБА_2   за п.1 ст.41 КЗпП України; поновлено ОСОБА_2 на посаді завідуючої Костянтинівського ДНЗ № 9 «Оленка» з дня звільнення - з 14 вересня 2018 року та стягнуто на її користь з Управління освіти міської ради м. Костянтинівки середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 111517 грн. 92коп, моральну шкоду в розмірі 5000 грн. 00 коп., судовий збір в розмірі 2401 грн. 25коп. Крім того, з Управління освіти міської ради м. Костянтинівки в дохід держави стягнуто судовий збір в розмірі 3524грн 00коп (а.с.8-12).
Відповідно до наказу начальника Управління освіти від 27 вересня 2019 року № 234 к/тр на виконання вищезазначеної постанови Донецького апеляційного суду від 26 вересня 2019 року у цивільній справі № 233/5553/18 ОСОБА_2 було поновлено на роботі на посаді завідуючої Костянтинівського дошкільного навчального закладу № 9 «Оленка» (а.с.24).
Платіжними дорученнями № 5021 від 23 жовтня 2019 року на суму 4025 грн 00коп, № 5022 від 23 жовтня 2019 року на суму 900 грн 00коп, № 5023 від 23 жовтня на суму 75 грн. 00коп, № 5024 від 23 жовтня 2019 року на суму 2401грн 25 коп., № 5190 від 28 жовтня 2019 року на суму 3524 грн. 00коп, № 5017 від 23 жовтня 2019 року на суму 89771 грн 92 коп № 5018 від 23 жовтня 2019 року на суму 20073 грн. 23 коп, № 5019 від 23 жовтня 2019 року на суму 1672 грн. 77коп, № 5020 від 23 жовтня 2019 року на суму 24534 грн. 00коп (а.с.29-38) на виконання постанови Донецького апеляційного суду від 26 вересня 2019 року у цивільній справі № 233/5553/18 Управлінням освіти міської ради м. Костянтинівка на користь ОСОБА_2 було перераховано середній заробіток за час вимушеного прогулу, моральну шкоду, витрати пов`язані зі сплатою судового збору, та в дохід держави - судовий збір та податки і обов`язкові платежі у відповідному розмірі у загальній сумі 146977 грн. 17 коп.
Розпорядженням міського голови від 03 грудня 2019 року № 337-р було створено комісію для проведення службового розслідування щодо можливого неналежного виконання обов`язків начальницею Управління освіти ОСОБА_1 , що призвело до заподіяння значної майнової шкоди територіальній громаді м. Костянтинівка (а.с.17-18).
За результатами службового розслідування було складено акт від 31 січня 2020 року, яким міському голові запропоновано прийняти рішення, про доручення відділу юридичної, кадрової роботи, запобігання та протидії корупції підготувати позовну заяву про відшкодування ОСОБА_1 , матеріальної шкоди в порядку регресу (а.с.19-20).
Листом від 08 листопада 2019 року № 1427/01-30 ОСОБА_1 повідомила міського голову ОСОБА_3 про те, що після звільнення ОСОБА_2 її посада не була зайнята іншою особою. Жодна особа не отримувала доплат за виконання обов`язків завідуючої ДНЗ №, отже витрати бюджету на оплату праці завідуючої ДНЗ № 9 не здійснювались (а.с.21).
Рішенням Господарського суду Донецької області від 15 липня 2020 року у справі № 905/2391/19 з Управління освіти Костянтинівської міської ради на користь Костянтинівського міського центру зайнятості - робочого органу виконавчої дирекції Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття стягнуто виплачене ОСОБА_2 забезпечення на випадок безробіття у розмірі 60361 грн. 55коп та витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 1640 грн. 73 коп. (а.с.85-88).
В мотивувальній частині рішення Господарського суду Донецької області від 15 липня 2020 року у справі № 905/2391/19 з посиланням на ч.1 ст.34 та ч.4 ст.35 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» зазначено, що обов`язок роботодавця відшкодувати центру зайнятості вартість послуг, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду виникає тільки у тому випадку, коли працівника звільнено незаконно і саме через цю подію застрахована особа втратила заробітну плату і вимушена стати на облік як безробітна та отримувати страхові виплати, що і мало місце у даному випадку із ОСОБА_2 (а.с.85-88)
На виконання рішення Господарського суду Донецької області від 15липня 2020 року у справі № 905/2391/19 Управлінням освіти Костянтинівської міської ради на користь Костянтинівського міського центру зайнятості платіжним дорученням № 4553 від 12 листопада 2020 року було перераховано в рахунок відшкодування сплаченого ОСОБА_2 забезпечення на випадок безробіття60361грн 55коп(а.с.45)та платіжним дорученням №4552від 12листопада 2020року витрати,пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі1640грн 70коп (а.с.44).

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення.

МОТИВИ З ЯКИХ ВИХОДИВ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА

Відповідно до частини 1 статті  367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.
Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Відповідно до ч. 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.
Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не  підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Зважаючи на те, що ціна позову складає 210900 грн. 45 коп., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.
У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з частиною першою, другою та п`ятою стаття 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічного з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Вказаним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає.
Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що обов`язок по відшкодуванню шкоди, заподіяної Костянтинівській міській раді у зв`язку з оплатою незаконно звільненому працівнику ОСОБА_2 часу вимушеного прогулу та моральної шкоди, відповідно до наведених норм діючого законодавства покладається саме на ОСОБА_1 , як на винну службову особу, за наказом якої було здійснено звільнення працівника з порушенням закону. Крім того, на переконання суду першої інстанції, аналіз змісту положень ст. 1166 ЦК України, ст. ст. 130, 134, 237 КЗпП України дає підстави для висновку, що матеріальна шкода у вигляді відшкодування на користь Костянтинівського міського центру зайнятості, виплаченого ОСОБА_2 забезпечення на випадок безробіття та витрат по сплаті судового збору, підлягає повному відшкодуванню відповідачкою, оскільки ця шкода безпосередньо пов`язана із незаконним звільненням працівника.
Такий висновок суду першої інстанції є правильним, оскілки ґрунтується на вимогах чинного законодавства.
Судом встановлено, що наказом начальника Управління освіти Костянтинівської міської ради Барабаш О.В. від 14 вересня 2018 року № 227 к/тр завідуючу Костянтинівського дошкільного навчального закладу № 9 «Оленка» ОСОБА_2 звільнено за одноразове грубе порушення трудових обов`язків за пунктом 1 ст.41 КЗпП України (а.с.22-23).
Постановою Донецького апеляційного суду від 26 вересня 2019 року у цивільній справі № 233/5553/18 скасовано рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 07 травня 2019 року, задоволено позов ОСОБА_2 до Управління освіти міської ради м. Костянтинівка; визнано незаконним наказ № 227 к/тр від 14 вересня 2018 року про притягнення до дисциплінарної відповідальності звільнення ОСОБА_2   за п.1 ст.41 КЗпП України; поновлено ОСОБА_2 на посаді завідуючої Костянтинівського ДНЗ № 9 «Оленка» з дня звільнення - з 14 вересня 2018 року та стягнуто на її користь з Управління освіти міської ради м. Костянтинівки середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 111517 грн. 92коп, моральну шкоду в розмірі 5000 грн. 00 коп., судовий збір в розмірі 2401 грн. 25коп. Крім того, з Управління освіти міської ради м. Костянтинівки в дохід держави стягнуто судовий збір в розмірі 3524грн 00коп (а.с.8-12).
Вказаною постановою встановлено певні обставини, які не підлягають доказуванню у даній справі, зокрема, щодо недотримання вимог трудового законодавства при звільненні ОСОБА_2 з посади завідуючої Костянтинівського ДНЗ № 9 «Оленка».
Платіжними дорученнями № 5021 від 23 жовтня 2019 року на суму 4025 грн. 00коп., № 5022 від 23 жовтня 2019 року на суму 900 грн. 00коп, № 5023 від 23 жовтня на суму 75 грн. 00коп, № 5024 від 23 жовтня 2019 року на суму 2401грн 25 коп., № 5190 від 28 жовтня 2019 року на суму 3524 грн. 00коп., № 5017 від 23 жовтня 2019 року на суму 89771 грн. 92 коп. № 5018 від 23 жовтня 2019 року на суму 20073 грн. 23 коп., № 5019 від 23 жовтня 2019 року на суму 1672 грн. 77коп., № 5020 від 23 жовтня 2019 року на суму 24534 грн. 00коп. (а.с.29-38) на виконання постанови Донецького апеляційного суду від 26 вересня 2019 року у цивільній справі № 233/5553/18 Управлінням освіти міської ради м. Костянтинівка на користь ОСОБА_2 було перераховано середній заробіток за час вимушеного прогулу, моральну шкоду, витрати пов`язані зі сплатою судового збору, та в дохід держави - судовий збір та податки і обов`язкові платежі у відповідному розмірі у загальній сумі 146977 грн. 17 коп.
Розпорядженням міського голови від 03 грудня 2019 року № 337-р було створено комісію для проведення службового розслідування щодо можливого неналежного виконання обов`язків начальницею Управління освіти ОСОБА_1 , що призвело до заподіяння значної майнової шкоди територіальній громаді м. Костянтинівка (а.с.17-18).
За результатами службового розслідування було складено акт від 31 січня 2020 року, яким міському голові запропоновано прийняти рішення про доручення відділу юридичної, кадрової роботи, запобігання та протидії корупції підготувати позовну заяву про відшкодування ОСОБА_1 матеріальної шкоди в порядку регресу (а.с.19-20).
Листом від 08 листопада 2019 року № 1427/01-30 ОСОБА_1 повідомила міського голову ОСОБА_4 про те, що після звільнення ОСОБА_5 її посада не була зайнята іншою особою. Жодна особа не отримувала доплат за виконання обов`язків завідуючої ДНЗ                № 9, отже витрати бюджету на оплату праці завідуючої ДНЗ № 9 не здійснювались (а.с.21).
Рішенням Господарського суду Донецької області від 15 липня 2020 року у справі № 905/2391/19 з Управління освіти Костянтинівської міської ради на користь Костянтинівського міського центру зайнятості - робочого органу виконавчої дирекції Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття стягнуто виплачене ОСОБА_2   забезпечення на випадок безробіття у розмірі 60 361 грн. 55коп та витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 1640 грн. 73 коп. (а.с.85-88)
На виконання рішення Господарського суду Донецької області від 15липня 2020 року у справі № 905/2391/19Управлінням освіти Костянтинівської міської ради на користь Костянтинівського міського центру зайнятості платіжним дорученням № 4553 від 12 листопада 2020 року було перераховано в рахунок відшкодування сплаченого ОСОБА_2   забезпечення на випадок безробіття 60361грн. 55коп.(а.с.45) та платіжним дорученням № 4552 від 12листопада 2020року витрати,пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 1640 грн. 70 коп. (а.с.44).
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що рішення про звільнення ОСОБА_2   було прийнято саме відповідачем, яка на той час виконувала обов`язки начальника Управління освіти Костянтинівської міської Ради , відтак зобов`язана покрити шкоду заподіяної у зв`язку з оплатою незаконно звільненому працівнику часу вимушеного прогулу, моральної шкоди та витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору підлягає стягненню в загальному розмірі 146977 грн. 17коп. та у відшкодування шкоди, завданої сплатою на користь Костянтинівського міського центру зайнятості перерахованого ОСОБА_2   забезпечення на випадок безробіття та витрат, пов`язаних із сплатою судового збору в загальному розмірі 62002 грн. 25коп., а всього 208979 грн. 42 коп., які документально підтверджені дослідженими в судовому засіданні платіжними дорученнями про перерахування грошових коштів .
Відповідно до статті 130 КЗпП України, працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків.
Пунктом 8 статті 134 КЗпП України передбачено, що відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадку, коли службова особа, винна у незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу.
Згідно зі ст. 237 КЗпП України, суд покладає на службову особу, винну в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, обов`язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижче оплачуваної роботи. Такий обов`язок покладається, якщо звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якщо власник чи уповноважений ним орган затримав виконання рішення суду про поновлення на роботі.
У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками від 29 грудня 1992 року № 14 судам роз`яснено, що, застосовуючи матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди на підставі пункту 8 статті 134 КЗпП України, суди повинні мати на увазі, що за цим законом покладається обов`язок по відшкодуванню шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою незаконно звільненому чи незаконно переведеному працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижче оплачуваної роботи, на винних службових осіб, за наказом або розпорядженням яких звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або яким затримано виконання рішення суду про поновлення на роботі. Відповідальність в цих випадках настає незалежно від форми вини.
Акцент на повну матеріальну відповідальність при незаконному звільненні або переведенні на іншу роботу, невиконанні рішення про поновлення працівника на роботі зроблено також у постанові Пленуму Верховного Суду України Про практику розгляду судами трудових спорів від 06 листопада 1992 року № 9. Так, відповідно до п. 33 вказаної постанови, при незаконному звільненні або переведенні на іншу роботу, невиконанні рішення про поновлення працівника на роботі, що мало місце після введення в дію п.8 ст.134 та нової редакції ст.237 КЗпП (з 11 квітня 1992 року) настає повна матеріальна відповідальність винних в цьому службових осіб і обов`язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижче оплачуваної роботи може бути покладено при допущенні ними в цих випадках будь-якого порушення закону, а не лише явного, як передбачалось раніше.
Зазначене також узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 161/6047/16-ц, згідно із якими посадова особа, яка винна у незаконному звільненні працівника та затриманні виконання рішення суду про поновлення на роботі, має покрити шкоду, заподіяну установі у повному розмірі сплаченого середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Відповідно до частини 1 статті 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Отже, беручи до уваги викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо наявності підстав для стягнення з ОСОБА_1 матеріальної шкоди пов`язаної із незаконним звільненням ОСОБА_2 , оскільки саме за її наказом відбулося таке звільнення. 
Щодо твердження скаржника про незаконність стягнутого з неї розміру шкоди, на користь центру зайнятості, колегія суддів апеляційного суду виходить з наступного.
Рішенням Господарського суду Донецької області від 15 липня 2020 року у справі                   № 905/2391/19 з Управління освіти Костянтинівської міської ради на користь Костянтинівського міського центру зайнятості - робочого органу виконавчої дирекції Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття стягнуто виплачене ОСОБА_2 забезпечення на випадок безробіття у розмірі 60361 грн. 55коп та витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 1640 грн. 73 коп. (а.с.85-88).
За платіжним дорученням № 4553 від 12 листопада 2020року перераховано в рахунок відшкодування сплаченого ОСОБА_2 забезпечення на випадок безробіття 60361 грн. 55 коп. (а.с.45) та за платіжним дорученням №4552від 12 листопада 2020 року витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 1640 грн. 70 коп. (а.с.44).
Таким чином, шкода, завдана позивачу незаконним звільненням ОСОБА_2 становить 60 361 грн. 55 коп., яка повинна бути стягнута із відповідача ОСОБА_1 в порядку регресу.
Колегія суддів вважає, що твердження скаржника стосовно того, що судом першої інстанції не встановлений обсяг покладених на відповідачку обов`язків, які зокрема нею були порушені в даному випадку та не встановлення вини відповідачки у виплатах Центру зайнятості,  протирічать встановленим по справі обставинам, оскільки саме наказом начальника Управління освіти Костянтинівської міської ради Барабаш О.В. від 14 вересня 2018 року № 227 к/тр завідуючу Костянтинівського дошкільного навчального закладу № 9 «Оленка» ОСОБА_4 звільнено за одноразове грубе порушення трудових обов`язків за пунктом 1 ст.41 КЗпП України (а.с.22-23).
Так, у відповідності до п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками № 14 від 29 грудня 1992 року ( з подальшими змінами) вказано, що, застосовуючи матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди на підставі п. 8 ст. 134 КЗпП України, суди повинні мати на увазі, що за цим законом покладається обов`язок по відшкодуванню шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою незаконно звільненому чи незаконно переведеному працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижче оплачуваної роботи, на винних службових осіб, за наказом або розпорядженням яких звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону, або яким затримано виконання рішення суду про поновлення на роботі. Відповідальність в цих випадках настає незалежно від форми вини.
Аналогічний правовий висновок вказаний Верховним Судом у справі № 161/6047/14-6-ц. Верховний Суд наголошує, що чинне законодавство не містить додаткових підстав для відшкодування майнової шкоди з винних службових осіб, за наказом або розпорядженням яких звільнення працівника здійснено з порушенням вимог закону або затримано виконання рішення суду про поновлення на роботі.
Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що строк звернення до суду з позовом у цій справі не пропущено, оскільки Управлінням освіти Костянтинівської міської ради на виконання рішення Господарського суду Донецької області від 15 липня 2020 року у справі № 905/2391/19 було відшкодоване Костянтинівському міському центру зайнятості виплачене на користь ОСОБА_2   забезпечення на випадок безробіття в розмірі 60361грн. 55коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1640 грн. 73 коп. 12 листопада 2020 року, про що свідчать платіжні доручення № 4552, 4553 (а.с.44-45), а позовні вимоги про відшкодування в порядку регресу шкоди, спричиненої внаслідок сплати цих сум позивач заявив 17 червня 2021 року, тобто з дотриманням строку, передбаченого ч.3 ст.233 КЗпП України. Також з позовом до ОСОБА_1 позивач по справі звернувся 08 червня 2021 року, стягнуті відповідно до постанови Донецького апеляційного суду від 26 вересня 2019 року грошові кошти (в тому числі, податки та обов`язкові збори) перерахував на користь ОСОБА_2 23 та 28 жовтня 2019 року. Виходячи з приписів ч. 3 ст. 233 КЗпП України Костянтинівська міська рада мала звернутись до суду з позовом в межах річного строку з моменту виплати ОСОБА_2 стягнутих за судовим рішенням сум і з цього часу обчислюється строк на пред`явлення регресного позову.
  Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. N 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19,спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2(COVID-19), з 12 березня 2020 р. на всій території України встановлено карантин, який неодноразово продовжувався, останній раз постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2021 року № 981 - до 31 грудня 2021 року.
Отже, зважаючи на те, що визначені статтею 233КЗпП України строки продовжуються на строк дії карантину, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що позивач по справі звернувся до суду з позовними вимогами про відшкодування в порядку регресу матеріальної шкоди, завданою сплатою на користь поновленого працівника середнього заробітку, моральної шкоди та судових витрат в межах строку, встановленого ч.3 ст.233 КЗпП України, з огляду на що відсутні підстави для його поновлення.
Перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні в матеріалах справи докази та обставини справи, колегія суддів, вважає, що висновки суду першої інстанції по суті вирішеного спору є правильними, законними та обґрунтованими, підтверджуються матеріалами справи та відповідають вимогам чинного законодавства.
Належних, достовірних та достатніх доказів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить.
Апеляційна скарга не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростовували висновки суду першої інстанції. Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди позивача з висновками суду першої інстанції, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального і процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Згідно зі ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ  
Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (справа Проніна проти України , № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

У відповідності з вимогами статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

           РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судом першої інстанції повно та всебічно з`ясовано обставини справи, висновки суду відповідають обставинам справи, рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, подану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Відповідно до підпунктів "б" та "в" пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення та у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Відповідно до частин 1, 13 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Враховуючи вищенаведене, судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

    П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 21 жовтня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами а-г пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді: