ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

16 грудня 2021 року 	м. Дніпро	справа № 160/5307/21	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - судді  Юрко І.В. (доповідач),  суддів:  Чабаненко С.В., Чумака С.Ю., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Приватного підприємства «АВТОГАЗСЕРВІС» на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 червня 2021 року в адміністративній справі №160/5307/21 (головуючий суддя першої інстанції Кучма К.С.) за позовом Приватного підприємства «Автогазсервіс» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування наказу і податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В :
Позивач 08.04.2021 року звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління ДПС у Дніпропетровській області №2568-п від 21.10.2020 року про проведення фактичної перевірки ПП «Автогазсервіс» за адресою: Дніпропетровська область, м.Кам`янське, вул.Січеславський шлях, буд.222;
- визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення №0041700710 від 02.12.2020 року форми «ПС», податкове повідомлення-рішення №0041800710 від   02.12.2020 року форми «С», винесені Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області.
В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначено про протиправність підстав для проведення фактичної перевірки, оскільки наказ Головного управління ДПС у Дніпропетровській області №2568-п від 21.10.2020 року «Про проведення фактичної перевірки ПП «Автогазсервіс» не містить в собі будь-якого посилання на отриману контролюючим органом в установленому законодавством порядку інформацію про факти, які б свідчили про порушення законодавства ПП «Автогазсервіс», що стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 червня     2021 року у задоволенні позовної заяви відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі з підстав, зазначених в позові.
Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, тому в суді апеляційної інстанції справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів в порядку письмового провадження.
Відповідно до частин першої та другої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на скаргу, встановила наступне. 
Позивач - Приватне підприємство «АВТОГАЗСЕРВІС» є юридичною особою (код ЄДРПОУ 31197861). Основним видом діяльності підприємства є оптова торгівля твердим, рідким, газоподібним паливом і подібними продуктами (код КВЕД 46.71), в тому числі: код КВЕД 77.12 Надання в оренду вантажних автомобілів; код КВЕД 47.30 Роздрібна торгівля пальним; код КВЕД 77.39 Надання в оренду інших машин, устаткування та товарів, н.в.і.у.; код КВЕД 46.12 Діяльність посередників у торгівлі паливом, рудами, металами та промисловими хімічними речовинами. Також статутом підприємства передбачено здійснення інших видів діяльності, що не заборонена законом.
Відповідач - Головне управління ДПС у Дніпропетровській області є суб`єктом владних повноважень, який в даних правовідносинах реалізує надані йому Податковим кодексом України повноваження.
Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області на підставі наказу від 21.10.2020 року №2568-п проведена фактична перевірка АЗС, що належить ПП «Автогазсервіс», розташованої за адресою: Дніпропетровська область, м.Кам`янське, вул.Січеславський Шлях, 222 (а.с.72).
За результатами перевірки контролюючим органом 02.11.2020 року складено акт №385/04/36/07/10/РРО/31197861 (а.с.22-25).
Висновками вказаного акту перевірки встановлено порушення позивачем
- п.11 ст.3 Закону України від 06.07.1995 року № 265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (із змінами та доповненнями), проведення розрахункових операцій через реєстратор розрахункових операцій без використання режиму попереднього програмування найменування (для пального із зазначенням коду товарної підкатегорії згідно з УКТ ЗЕД), цін товарів (послуг) та обліку їх кількості;
- порушення абз.5 пп.230.1.3. п.230.1 ст.230 Податкового кодексу України, ПП «Автогазсервіс» неподано до контролюючого органу дані про фактичні залишки пального та про обсяг обігу пального по акцизному складу (уніфікований номер складу 1010460) за формою J0210401 «Довідка про зведені за добу підсумкові облікові дані щодо обсягів обігу (отримання/відпуску) та залишків пального на акцизному складі пального» з 01.04.2020 року по 31.05.2020 року.
На підставі висновків акту перевірки ГУ ДПС у Дніпропетровській області   02.12.2020 року прийняті податкові повідомлення-рішення:
- №0041700710, яким визначено суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) за порушення законодавства у сфері виробництва та обігу алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального у розмірі 61000 грн.(а.с.18). 
- №0041800710, яким визначено суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) за порушення законодавства про патентування, норм регулювання обігу готівки та застосування реєстраторів у розмірі 5100 грн. (а.с.19).
Не погодившись з наказом про проведення перевірки та податковими повідомленнями-рішеннями, позивач оскаржив їх до суду.
Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції зазначив про правомірність наказу від 21.10.2020 року №2568-п та виходив із того, що приймаючи оскаржуваний наказ щодо здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального, відповідач діяв у спосіб, передбачений законодавством України.
Стосовно правомірності податкового повідомлення-рішення від 02.12.2020 року №0041800710 суд зазначив, що фіскальний чек №5265 від 23.10.2020 року о 10:35:57 на придбання 2,73 л бензину на суму 49,96 грн. не містить кода УКТ ЗЕД, як це передбачено Законом №265/95-ВР, та як наслідок, застосування штрафної санкції в розмірі 5100,00 грн. за порушення п.11 ст.3 Закону №265/95-ВР є правомірним.
Стосовно правомірності податкового повідомлення-рішення від 02.12.2020 року №0041700710 суд зазначив, що позивачем у спірний період не подавалась звітність, яка підтверджує зведені за добу підсумкові облікові дані щодо обсягів обігу (отримання/відпустку) та залишки пального на акцизному складі пального.
          Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, зазначає про таке.

Щодо правомірності наказу від 21.10.2020 року №2568-п «Про проведення фактичної перевірки ПП «Автогазсервіс» суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Підпункт 20.1.4 п.20.1 ст.20 ПК України визначає, що контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.
Згідно із п.61.1 ст.61 ПК України податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами та координуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Пунктом 62.1 ст.62 ПК України визначено, що податковий контроль здійснюється шляхом: ведення обліку платників податків; інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності контролюючих органів; перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин. Моніторингу контрольованих операцій та опитування посадових, уповноважених осіб та/або працівників платника податків відповідно до ст.39 цього Кодексу.
Відповідно до пп.75.1 ст.75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Згідно із пп.75.1.3 п.75.1 ст.75 ПК України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).
Пунктом 80.1 ст.80 ПК України встановлено, що фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).
В апеляційній скарзі позивач зазначає, що у наказі №2568-п від 21.10.2020 року відсутня конкретна інформація про порушення підприємством вимог законодавства, передбачених п.п.80.2.2, 80.2.5 п.80.5 ст.80 Податкового кодексу України. Таку інформацію до моменту призначення та проведення фактичної перевірки підприємства податковий орган повинен був встановити у визначений законом спосіб до винесення вказаного наказу на перевірку ПП «Автогазсервіс».
Апеляційний суд не приймає до уваги зазначене посилання позивача з огляду на таке.
Пунктом 80.2 ст.80 ПК України передбачено, що фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав:
- у разі коли за результатами перевірок інших платників податків виявлено факти, які свідчать про можливі порушення платником податків законодавства щодо виробництва та обігу підакцизних товарів, здійснення платником податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, та виникає необхідність перевірки таких фактів;
- у разі отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів;
- письмового звернення покупця (споживача), оформленого відповідно до закону, про порушення платником податків установленого порядку проведення розрахункових операцій, касових операцій, патентування або ліцензування;
- неподання суб`єктом господарювання в установлений законом строк обов`язкової звітності про використання реєстраторів розрахункових операцій, розрахункових книжок та книг обліку розрахункових операцій, подання їх із нульовими показниками;
- у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального;
- у разі виявлення за результатами попередньої перевірки порушення законодавства з питань, визначених у пункті 75.1.3;
- у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про використання праці найманих осіб без належного оформлення трудових відносин та виплати роботодавцями доходів у вигляді заробітної плати без сплати податків до бюджету, а також здійснення фізичною особою підприємницької діяльності без державної реєстрації.
Згідно із абзацом 3 п.81.1 ст.81 ПК України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу.
Допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення фактичної перевірки, здійснюється згідно із ст. 81 цього Кодексу (п.80.5 ст.80 ПК України).
Аналіз наведених приписів законодавства у контексті спірних правовідносин дає підстави для висновку, що здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального, є самостійною обставиною, з якою законодавець пов`язує право контролюючого органу проводити фактичні перевірки суб`єктів господарювання за умови дотримання процедурних питань (прийняття наказу, вручення наказу, направлень, пред`явлення службових посвідчень) та не вимагає наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства, на відміну від інших питань, перелік яких наведено вище.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 25 січня 2019 року у справі №812/1112/16.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 21 січня 2021 року у справі № 460/1239/19 зазначив, що в межах даних правовідносин судами попередніх інстанцій не перевірено наявність (відсутність) підстав для проведення перевірки. При цьому, не зазначення такої підстави в наказі на проведення на перевірки, не свідчить про незаконність наказу або перевірки, оскільки відповідно до п.п.81.1 ст.81 ПК України, в наказі на перевірку достатньо зазначити підставу для проведення перевірки, визначену цим Кодексом.
При цьому, спірний наказ містить дату видачі; найменування контролюючого органу; найменування та реквізити суб`єкта; адреса об`єкта; мету перевірки, а також підстави для її проведення, визначені ПК України, зокрема: пп.80.2.5 п.80.2 ст.80 ПК України; дату початку перевірки; тривалість перевірки, що відповідає вимогам п.81.1 ст.81 ПК України.
Таким чином перевірка ПП «Автогазсервіс» проведена відповідно до наказу №2568-п від 21.10.2020 року на підставі п.80.2.5 п.80.2 ст.80 ПК України, який є самостійною підставою для проведення перевірки на виконання функцій контролю податкового органу, та направлень на перевірку від 21.10.2020 року, я вірно зазначив.

Також в апеляційній скарзі позивач зазначає, що посилання відповідача у наказі про призначення фактичної перевірки на статтю 102 ПК України з метою визначення періоду діяльності позивача, що охоплюється перевіркою, є недостатнім для ідентифікації цього періоду. Період тривалістю 1095 днів має декілька початкових дат, що суттєво ускладнює розуміння платником податків темпоральної межі контролюючого заходу. 
Так, відповідно до п.102.1 статті 102 Податкового кодексу України контролюючий орган, крім випадків, визначених  пунктом 102.2  цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня - у разі проведення перевірки операції відповідно до  статей 39  і  39-2  цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання  податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної  пунктом 133.4  статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідачем під час перевірки встановлені порушення, допущені позивачем у період з 01.04.2020-31.05.2020 року, а також       23.10.2020 року.
Таким чином, у суду не виникає сумнівів, що встановлені в акті (довідці) перевірки порушення, вчиненні позивачем у період, що охоплює 1095 днів, і принцип правової визначеності у даному випадку не порушений.
Апеляційний суд вважає, що приймаючи наказ про проведення фактичної перевірки ПП «Автогазсервіс» щодо здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального, відповідач діяв у спосіб, передбачений законодавством України, відтак, в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають, як вірно зазначено і судом першої інстанції.

Щодо податкового повідомлення-рішення від 02.12.2020 року №0041700710 (штрафні санкції за не надання звітності та обсягу пального), апеляційний суд зазначає наступне.
Відповідно до п.230.1.3 ст.230 ПК України розпорядники акцизних складів зобов`язані на кожному акцизному складі щоденно (крім днів, в які акцизний склад не працює) формувати дані про фактичні залишки пального на початок та кінець звітної доби та про добові фактичні обсяги отриманого та реалізованого пального (далі у цьому розділі - обсяг обігу пального) у розрізі кодів товарних підкатегорій згідно з УКТ ЗЕД у літрах, приведених до температури 15° С.
Розпорядники акцизних складів, на акцизних складах яких здійснюється діяльність з переробки нафти, газового конденсату, природного газу та їх суміші, з очищення коксового газу, з метою вилучення цільових компонентів (сировини), що передбачає повний технологічний цикл їх переробки в готову продукцію (пальне), зобов`язані на кожному акцизному складі щоденно формувати дані лише про добовий фактичний обсяг реалізованого пального у розрізі кодів товарних підкатегорій згідно з УКТ ЗЕД у літрах, приведених до температури 15° С.
Розпорядники акцизних складів, що використовують пальне виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки і не здійснюють операцій з реалізації та зберігання пального іншим особам, зобов`язані на кожному акцизному складі формувати дані про обсяги обігу пального за звітний календарний місяць та фактичні залишки пального станом на перший та останній дні такого місяця у розрізі кодів товарних підкатегорій згідно з УКТ ЗЕД у літрах, приведених до температури 15°С.
Для цілей статей 230-233 цього Кодексу скраплений газ (пропан або суміш пропану з бутаном), інші гази, бутан, ізобутан за кодами згідно з УКТ ЗЕД 2711 12 11 00, 2711 12 19 00, 2711 12 91 00, 2711 12 93 00, 2711 12 94 00, 2711 12 97 00, 2711 13 10 00, 2711 13 30 00, 2711 13 91 00, 2711 13 97 00, 2711 14 00 00, 2711 19 00 00, 2901 10 00 10 обліковуються за умовним кодом 2711 у літрах, приведених до температури 15°С.
Дані про фактичні залишки пального та про обсяг обігу пального формуються після проведення останньої операції з обігу пального у звітній добі, але не пізніше 23 години 59 хвилин цієї доби, до початку здійснення операцій з обігу пального у добу, що настає за звітною добою, та подаються до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, не пізніше 23 години 59 хвилин доби, що настає за звітною добою.
Дані про фактичні залишки пального на перший та останній дні календарного місяця та про обсяг обігу пального за звітний календарний місяць формуються розпорядниками акцизних складів, що використовують пальне виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки і не здійснюють операцій з реалізації та зберігання пального іншим особам, після проведення останньої операції з обігу пального у звітному календарному місяці, але не пізніше 23 години 59 хвилин останнього дня звітного календарного місяця, до початку здійснення операцій з обігу пального у день, що настає за таким останнім днем звітного календарного місяця, та подаються до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, не пізніше 15 календарних днів, що настають за останнім днем звітного календарного місяця.
На кожному акцизному складі за кожним кодом товарної підкатегорії згідно з УКТ ЗЕД формуються показники про:
обсяги залишків пального на початок та кінець звітної доби, що визначаються шляхом підсумовування обсягів залишків пального в кожному резервуарі на підставі показників рівнемірів-лічильників, встановлених на таких резервуарах, розташованих на такому акцизному складі;
добовий обсяг реалізованого пального, що визначається шляхом підсумовування обсягів реалізованого за звітну добу пального через кожне місце відпуску пального наливом з акцизного складу на підставі показників витратомірів-лічильників, встановлених на кожному місці відпуску пального наливом з акцизного складу, розташованому на такому акцизному складі;
добовий обсяг отриманого пального, що визначається шляхом віднімання від обсягу залишків пального на кінець звітної доби обсягу залишків пального на початок звітної доби та додавання добового обсягу реалізованого пального з такого акцизного складу з додаванням обсягу втраченого пального, зазначеного в акцизних накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі акцизних накладних, та з відніманням додаткового обсягу пального, зазначеного в заявках на поповнення обсягу залишку пального або спирту етилового, зареєстрованих у системі електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового.
Фактичні показники витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників щодо обсягів залишків пального та добового обсягу реалізованого пального перераховуються у літри, приведені до температури 15° С, крім показників паливороздавальних колонок та/або оливороздавальних колонок, які виконують функції витратомірів-лічильників.
Під час виходу з ладу, проведення повірки або калібрування рівнеміра-лічильника або витратоміра-лічильника визначення даних про обсяги залишків пального та обсяги обігу пального здійснюється у мірах повної місткості, які мають позитивний результат повірки, проведеної відповідно до законодавства, та/або за допомогою рулетки та метроштока або переносного (портативного) рівнеміра-аналізатора, які мають позитивний результат повірки, проведеної відповідно до законодавства. Застосування такого способу вимірювання може здійснюватися не більше 20 календарних днів поспіль (для акцизних складів, які є місцями роздрібної торгівлі пальним, на які отримано ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним, - не більше 15 календарних днів поспіль) та не більше чотирьох разів протягом календарного року.
Дані про залишки пального та про обсяг обігу пального подаються електронними засобами зв`язку у формі електронних документів, яка затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.
Електронні документи заповнюються автоматично шляхом передачі до них даних з витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників (під час виходу з ладу, проведення повірки або калібрування рівнеміра-лічильника або витратоміра-лічильника - заповнюються відповідальною особою розпорядника акцизного складу).
В електронних документах також зазначаються відповідальною особою розпорядника акцизного складу дані про обсяги залишків пального, що знаходяться на акцизному складі в тарі, балонах, упаковці, про добовий обсяг реалізованого пального в тарі, балонах, упаковці, а також інформація про дні, в які акцизний склад не працює.
Процедуру створення та ведення Єдиного державного реєстру витратомірів-лічильників і рівнемірів - лічильників рівня пального у резервуарі (далі - Реєстр), а також порядок передачі облікових даних (обсягу обігу та залишку пального) з них електронними засобами зв`язку до контролюючих органів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 22.11.2017 року № 891.
Згідно із пп.5, 6 п.2 Порядку №891 реєстр - електронна база даних, яка містить податкову інформацію про розпорядників акцизних складів, наявні у них акцизні склади, розташовані на акцизних складах резервуари, витратоміри та рівнеміри, їх серійні (ідентифікаційні) номери, а також дані про фактичні залишки пального на початок та кінець звітної доби та про фактичний обсяг обігу пального у розрізі кодів товарних підкатегорій згідно з УКТЗЕД, акцизних складів та розпорядників акцизних складів;
6) електронні засоби зв`язку - кінцеве телекомунікаційне обладнання, за допомогою якого можливо передавати на відстань певну інформацію у вигляді електричних сигналів, що посилаються через проводи, кабель, оптоволоконними лініями або взагалі без напрямних ліній.
Відповідно до п.3 Порядку №891 адміністратором та держателем Реєстру є контролюючий орган, який забезпечує: створення програмного продукту, що забезпечує функціонування Реєстру, приймання від розпорядників акцизних складів електронних документів для наповнення Реєстру, обробку електронних документів для наповнення Реєстру та перенесення з них даних до Реєстру, збереження даних, що містяться в Реєстрі; захист інформації, що міститься в Реєстрі, в установленому законодавством порядку.
Пунктом 4 порядку № 891 передбачено, що програмним продуктом, який забезпечує функціонування Реєстру, є набір комп`ютерних програм і пов`язаних з ними даних, що дають змогу, а саме:
- створити та вести Реєстр;
- формувати розпорядниками акцизних складів електронні документи для наповнення Реєстру, передавати їх до Реєстру телекомунікаційною мережею загального користування із застосуванням засобів криптографічного захисту інформації, що мають документ про відповідність або позитивний експертний висновок за результатами державної експертизи у сфері криптографічного захисту інформації;
- вести в Реєстрі за кожним розпорядником акцизного складу облік обсягу обігу та залишку пального за кожним кодом товарної підкатегорії згідно з УКТЗЕД у розрізі всіх наявних у розпорядника акцизного складу акцизних складів, де повинні бути встановлені (розташовані) витратоміри та рівнеміри;
- вести в Реєстрі уніфіковану нумерацію всіх резервуарів у розрізі акцизних складів, на яких вони розташовані;
- переглядати внесену до Реєстру за кожним розпорядником акцизного складу інформацію про всі наявні у нього акцизні склади, розташовані на них резервуари, витратоміри і рівнеміри та облікові дані щодо обсягу обігу та залишку пального за кожним кодом товарної підкатегорії згідно з УКТЗЕД у розрізі акцизних складів.
Відповідно до пп.5 п.5 Порядку № 891 електронні документи для наповнення Реєстру, які формуються розпорядниками акцизних складів та надсилаються до Реєстру за кожним місцем розташування акцизного складу, містять, зокрема, зведені за добу підсумкові облікові дані щодо:
обсягів фактичних залишків пального на початок та кінець звітної доби та добового обсягу обігу пального за кожним кодом товарної підкатегорії згідно з УКТЗЕД у літрах, приведених до температури 15 °С, у розрізі всіх наявних у розпорядника акцизного складу акцизних складів з уніфікованою нумерацією - для усіх розпорядників акцизних складів, крім зазначених в абзаці третьому цього підпункту;
добового фактичного обсягу реалізованого пального у розрізі кодів товарних підкатегорій згідно з УКТЗЕД у літрах, приведених до температури 15 °С, - для розпорядників акцизних складів, на акцизних складах яких провадиться діяльність з переробки нафти, газового конденсату, природного газу та їх суміші, з метою вилучення цільових компонентів (сировини), що передбачає повний технологічний цикл їх переробки в готову підакцизну продукцію (пальне);
Згідно із п.6 Порядку №891 електронні документи для наповнення Реєстру, що містять інформацію, зазначену в підпунктах 5 і 6 пункту 5 цього Порядку, формуються та надсилаються розпорядниками акцизних складів щодня (крім днів, у які акцизний склад не працює).
Дані про фактичні залишки пального та про обсяг обігу (обсяг реалізованого та обсяг отриманого) пального, зазначені в підпункті 5 пункту 5 цього Порядку, формуються після проведення останньої операції з обігу пального за звітну добу, але не пізніше 23 години 59 хвилин такої доби, до початку проведення операцій з обігу пального за добу, що настає за звітною добою, та подаються до ДФС не пізніше 23 години 59 хвилин доби, що настає за звітною добою.
Підпунктом 2 пунктом 7 Порядку №891 передбачено, що інформація, зазначена в підпункті 5 пункту 5 цього Порядку, вноситься до електронних документів для наповнення Реєстру:
автоматично шляхом передачі до них даних з витратомірів та рівнемірів починаючи з граничних строків, зазначених у пунктах 12 і 27 підрозділу 5 розділу XX «Перехідні положення» Кодексу, для обов`язкового обладнання акцизних складів рівнемірами та витратомірами;
відповідальною особою розпорядника акцизного складу - під час виходу з ладу, проведення повірки або калібрування рівнеміра або витратоміра, а також у період з 1 червня 2019 р. до граничних строків, передбачених у пунктах 12 і 27 підрозділу 5 розділу XX «Перехідні положення» Кодексу, для обов`язкового обладнання акцизних складів витратомірами та рівнемірами.
Податковим органом застосовано до позивача штраф у розмірі 61000 грн. (61 день) за несвоєчасне подання звітності про залишки пального та про обсяг обігу пального за період з 01.04.2020 року по 31.05.2020 року.
Судом апеляційної інстанцій встановлено, що позивачем у спірний період не подавалась звітність, яка підтверджує зведені за добу підсумкові облікові дані щодо обсягів обігу (отримання/відпустку) та залишки пального на акцизному складі пального.
Суд апеляційної інстанції не приймає посилання позивача в апеляційній скарзі щодо відсутності програмного продукту, що забезпечує функціонування реєстру, приймання від розпорядників акцизних складів електронних документів для наповнення реєстру.
Будь-яких доказів відсутності програмного продукту, що забезпечує функціонування реєстру, приймання від розпорядників акцизних складів електронних документів для наповнення реєстр, або його неробочого стану, до матеріалів справи не надано.
Крім того, законодавство дає можливість позивачу (відповідно до Порядку №891) подавати звітність в альтернативній формі, тобто у формі, яка є прийнятна та зрозуміла для позивача.
Подання звітності в альтернативній формі не свідчить про порушення платником податків законодавчих норм і виключає підстави для застосування до нього штрафних санкцій за неподання звітності про залишки пального на акцизному складі. 
Позивачем ані суду першої, ані суду апеляційної інстанції не надано доказів подання звітності в будь-якій формі, та в матеріалах справи такі докази відсутні.
Як і відсутні докази щодо відмови контролюючого органу в прийнятті від позивача встановленої законодавством звітності в будь-якій її формі.
За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що застосування штрафних санкцій у розмірі 6000 грн. за не подання позивачем звітності кожну добу у період з 01.04.2020 року по 31.05.2020 року є правомірним, а тому позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

Щодо правомірності податкового повідомлення-рішення від 02.12.2020 року №0041800710 (штрафні санкції 5100 грн.), суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій та програмних реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг визначені Законом України від 06.07.1995 року № 265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (далі по тексту - Закон №265).
Як вбачається з податкового повідомлення-рішення від 02.12.2020 року №0041800710 актом перевірки №385/04/36/07/10/РРО/31197861 від 02.11.2020 року встановлено порушення п.11.ст.3 Закону №265 та на підставі підпункту 54.3.3. пункту 54.3 статті 54 ПК України і ст.17 Закону « 265 застосовано суму штрафних санкцій в розмірі 5100 грн (а.с.19).
Відповідно до п.11 ст.3 Закону №265 суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані:
- проводити розрахункові операції через реєстратори розрахункових операцій та/або через програмні реєстратори розрахункових операцій з використанням режиму попереднього програмування найменування товарів (послуг) (із зазначенням коду товарної підкатегорії згідно з УКТ ЗЕД для підакцизних товарів), цін товарів (послуг) та обліку їх кількості.
          Статтею 17 Закону №265 за порушення вимог цього Закону передбачена відповідальність суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції за товари (послуги).
          Апеляційний суд звертає увагу, що стаття 17 Закону №265 містить десять пунктів, за якими визначається розмір штрафних санкцій.
          Проте, ані податкове повідомленні-рішення від 02.12.2020 року №0041800710, ані доданий до нього розрахунок штрафних санкцій не містять посилання на конкретний пункт статті 17 Закону №265, за яким контролюючим органом застосовано штрафну санкцію.
          Суд не повинен на свій розсуд визначати кваліфікаційну ознаку порушення суб`єктом законодавства та визначати норму, якою контролюючим органом застосовано ту чи іншу штрафну санкцію. 
          Оскільки оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 02.12.2020 року №0041800710 не містить конкретної норми, за якою до позивача застосовано штрафну санкцію в розмірі 5100,00 грн., що позбавляє суд перевірити правильність та обгрунтованість її застосування, таке податкове повідомлення-рішення належить скасуванню.
Відтак, в цій частині рішення суду першої інстанції прийнято з помилковим застосуванням норм матеріального права.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень. 
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші, зазначені в апеляційній скарзі доводи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

          На підставі викладеного, колегія суддів вважає у відповідності до статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо податкового повідомлення - рішення від 02.12.2020 року №0041800710 та в цій частині позовні вимоги задовольнити.

Вирішуючи питання про можливість касаційного оскарження постанови суду апеляційної інстанції, колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження).
Оскільки дана справа судом першої інстанції визнана незначною, розглянута судом апеляційної інстанції у відповідності до вимог частини 1 статті 310 Кодексу адміністративного судочинства України за правилами спрощеного провадження та не відноситься до справ, передбачених частиною 4 статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 77, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
          
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Приватного підприємства «АВТОГАЗСЕРВІС» на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 червня 2021 року в адміністративній справі № 160/5307/21 задовольнити частково.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 червня       2021 року в адміністративній справі № 160/5307/21 в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №0041800710 від 02.12.2020 року форми «С» скасувати та позовні вимоги в цій частині задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №0041800710 від 02.12.2020 року форми «С».
В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

   
Головуючий - суддя                                                                      І.В. Юрко 

                               суддя                                                                      С.В. Чабаненко 

                               суддя                                                                      С.Ю. Чумак