Номер провадження: 22-ц/813/8040/21 
Номер справи місцевого суду: 522/20750/16-ц
Головуючий у першій інстанції Шенцева О. П.
Доповідач Комлева О. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.12.2021 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
Головуючого-судді Комлевої О.С., 
суддів: Гірняк Л.А., Сегеди С.М.,
з участю секретаря Стадніченко А.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10 грудня 2019 року, постановленого під головуванням судді Шенцевої О.П., по цивільній справі позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа: орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання заповіту недійсним та усунення від спадщини, залученого третьої особи – нотаріус Корнік Дар`я Анатоліївна, -
в с т а н о в и в:
У листопаді 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до  ОСОБА_2 , третя особа: орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання заповіту недійсним та усунення від спадщини, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просила визнати заповіт, посвідчений 28 квітня 2016 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Корнік Д.А. від імені ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 недійсним та усунути ОСОБА_2 від права на спадкування після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 .
Свої вимоги обґрунтувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_5 .
При зверненні до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті батька, їй стало відомо про наявність заповіту від його імені, складеного 28 квітня 2016 року, на ім`я онука ОСОБА_2 .
Стверджувала, що між нею, її сестрою ОСОБА_6 та їх батьками існувала домовленість щодо розподілу спадщини, за якою позивачу повинна була відійти квартира АДРЕСА_1 .
Посилалася на те, що після смерті матері вона разом з ОСОБА_6 поселили батька за його згодою у Свято-Архангело-Михайлівський жіночий монастир, оскільки ОСОБА_6 не мала можливості утримувати останнього, а позивачу необхідно було виїжджати за кордон. При цьому, позивач доручила догляд за батьком ОСОБА_7 , що проживала в будинку АДРЕСА_2 .
У листопаді 2015 року ОСОБА_6 та відповідач забрали ОСОБА_5 з монастиря з можливістю користуватися пенсією ОСОБА_5 . При цьому, ОСОБА_8 помістив свою матір ОСОБА_6 до лікувального закладу, не доглядав за нею та дідом, в той час коли позивач перераховувала кошти на догляд як батька так і сестри.
На час складення заповіту від імені ОСОБА_5 квартира АДРЕСА_1 на підставі договору довічного утримання від 04 вересня 2015 року перейшла у власність ОСОБА_9 , а отже не входить до спадкової маси після смерті ОСОБА_5 .
Вважала, що складення зазначеного заповіту відбулося не особисто спадкодавцем, а його волевиявлення не було вільним та не відповідало його волі, що свідчить про недійсність заповіту в силу вимог частини другої статті 1257 ЦК України.
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 10 грудня 2019 року позов ОСОБА_10 задоволено частково.
Визнано недійсним заповіт, посвідчений 28 квітня 2016 року приватним нотаріусом одеського міського нотаріального округу Корнік Д.А. від імені ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 .
В іншій частині у задоволені позову відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 , представник ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в який просить рішення суду в частині визнання заповіту недійсним скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_10 про визнання недійсним заповіту відмовити, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що судом першої інстанції не вірно надана оцінка обставинам справи, оскільки заповіт, складений з дотриманням вимог щодо його форми та посвідчення, а слабкий зір ОСОБА_5 , якому було 83 роки, є фізіологічною особливістю людини у такому похилому віці, оцінка чому була надана нотаріусом під час складання та посвідчення заповіту, що узгоджується з правовими висновками Верховного Суду.
У своєму відзиві на апеляційну скаргу, ОСОБА_11 , представник ОСОБА_10 зазначає, що доводи апелянта, що спірний заповіт підписаний ОСОБА_12 , тому, що ОСОБА_5 не міг розписатися особисто внаслідок хвороби є надуманими, у зв`язку з чим просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Постановою Одеського апеляційного суду від 26 листопада 2020 року апеляційну скаргу залишено без задоволення, а рішення суду без змін.
На рішення суду першої інстанції та постанову Одеського апеляційного суду, ОСОБА_2 подав касаційну скаргу, за результатами перегляду яких постановою Верховного Суду від 14 квітня 2021 року касаційна скарга ОСОБА_2 задоволена частково.
Постанова Одеського апеляційного суду від 26 листопада 2020 року в частині вирішення позовних вимог про визнання заповіту недійсним скасована, справа в цій частині направлена на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Заслухавши суддю-доповідача, адвоката Максимець О.Б., представника ОСОБА_2 , адвоката Кондоні Т.О., представника ОСОБА_10 , приватного нотаріуса Корнік Д.А., перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення скасуванню, з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:
1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи;
4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.
Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи та у випадках встановлених ч. 3 цієї статті.
Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду у повному обсязі зазначеним вимогам не відповідає з наступних підстав.
Задовольняючи позов в частині визнання недійсним заповіту, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_5 не мав фізичних вад або хвороб, що обмежували його здатність вчинити свій підпис на заповіті, а тому суд дійшов висновку про те, що волевиявлення ОСОБА_5 не було вільним і не відповідало його волі.
З таким висновком суду, колегія суддів не погоджується, з наступних підстав.
Відповідно до статті 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251 - 1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.
Згідно з частиною четвертою статті 207 ЦПК України, якщо фізична особа  у зв`язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє.
Відповідно до частини третьої статті 45 Закону України «Про нотаріат», якщо фізична особа внаслідок фізичної  вади  або  хвороби  не може власноручно підписати документ, то за її дорученням у її присутності та в присутності нотаріуса цей документ може підписати інша особа.  Про причини,  з яких фізична особа, яка звернулася за вчиненням  нотаріальної  дії, не  могла  підписати  документ, зазначається у посвідчувальному написі. Правочин за особу, яка не може підписати його, не може підписувати особа, на користь або за участю якої його посвідчено.
Якщо заповідач унаслідок фізичної вади, хвороби або з будь-яких інших причин не може власноручно підписати заповіт, за дорученням заповідача він може бути підписаний іншою фізичною особою. Фізична особа, на користь якої заповідається майно, не вправі підписувати заповіт за заповідача (пункти 1.8, 1.9 глави 3 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5).
Згідно зі статтею 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Недійсність окремого розпорядження, що міститься у заповіті, не має наслідком недійсності іншої його частини. У разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах.
Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Судом встановлено, та матеріалами справи підтверджується, що 28 квітня 2016 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Корнік Д.А. посвідчено заповіт ОСОБА_5 , згідно якого усе своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, взагалі все те, що йому належатиме на день смерті і на що він за законом матиме право, ОСОБА_5 заповів своєму онуку ОСОБА_2 (а.с. 11-12 т. 1).
Відповідно до частини четвертої статті 207, статей 1247, 1253 ЦК України при посвідчені заповіту були присутні свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які зачитали текст заповіту заповідачу вголос та проставили свої підписи на ньому, а також за дорученням ОСОБА_5 та в його присутності заповіт підписала ОСОБА_12 .
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер (а.с. 15 т. 1).
Шостою Одеською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу № 222/2016 щодо майна померлого ОСОБА_5 (а.с. 75-109 т. 1).
До нотаріуса із заявами про прийняття спадщини після смерті
ОСОБА_5 звернулись: 16 травня 2016 року онук ОСОБА_2 та
ІНФОРМАЦІЯ_2 дочка ОСОБА_15 (а.с. 76-77 т. 1).
Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.
Згідно зі ст. 1244 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто.
Вимоги, щодо форми та порядку посвідчення заповіту, встановлені ст.ст. 1247-1253 ЦК України.
Відповідно до ч.1 ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.
За змістом ч.ч.2, 3 ст. 1247 ЦК України заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до ч. 4 ст. 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у ст. ст. 1251-1252 цього Кодексу.
Так, відповідно до ч. 4 ст. 207 ЦК України, якщо фізична особа у зв`язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє.
Статтею 1248 ЦК України передбачено, що нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу).
Згідно вимог ч.1 ст. 1253 ЦК України на бажання заповідача його заповіт може бути посвідчений при свідках.
Відповідно до вимог п. 1.7, 1.8, 1.10, -1.11 Глави 3 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5:
1.7. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів .У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним, про що зазначається перед його підписом.
1.8. Якщо заповідач унаслідок фізичної вади, хвороби або з будь-яких інших причин не може власноручно підписати заповіт, за дорученням заповідача він може бути підписаний іншою фізичною особою.
1.10. Нотаріус при посвідченні заповіту зобов`язаний роз`яснити заповідачу зміст статті 1241 ЦК України про право на обов`язкову частку у спадщині та зміст статті 1307 Цивільного кодексу України щодо нікчемності заповіту на майно, яке є предметом спадкового договору.
1.11. На бажання заповідача, а також у випадках, якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватись не менше ніж при двох свідках. Свідками можуть бути особи з повною цивільною дієздатністю. Свідками не можуть бути: нотаріус; особи, на користь яких складено заповіт; члени сім`ї та близькі родичі спадкоємців за заповітом; особи, які не можуть прочитати або підписати заповіт. Текст заповіту має містити відомості про особи свідків, а саме: прізвище, ім`я, по батькові кожного з них, дату народження, місце проживання, реквізити паспорта чи іншого документа, на підставі якого було встановлено особу свідка. Свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому.
Відповідно до тексту заповіту при посвідченні заповіту присутні запрошені заповідачем свідки на підставі ст. 1253 ЦК України, якими заповіт до підписання зачитано вголос та підписано ними.
На виконання вимог ч.4 ст. 207 ЦК України у тексті заповіту, який підписано ОСОБА_12 зазначено про неможливість самостійно підписати заповіт ОСОБА_5 у зв`язку з фізичними вадами (поганим зором), що на думку судової колегія, з урахуванням віку ОСОБА_5 ( 83 роки) можна віднести до інших причин унаслідок яких заповідач не може підписати заповіт.
Як передбачено п. 1.3. та п.8 Порядку у заповіті зазначаються місце і час складення заповіту. Відомості про заповіти підлягають обов`язковій державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, установленому Положенням про Спадковий реєстр, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 07.07.2011 № 1810/5, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 11.07.2011 за № 831/19569.
Приватний нотаріус Корнік Д.А., яку на стадії апеляційного перегляду рішення суду було залучено в якості третьої особи,  в суді апеляційної інстанції пояснила, що  вона приїжджала до ОСОБА_5 , який дуже добре розумів значення своїх дій, він встановлював бажання складання заповіту, та на кого саме. Заповіт був зачитаний йому вголос, була перевірена його воля саме на складання заповіту на особу, яку зазначено у заповіті, однак в зв`язку з поганим зором та слабкістю за нього підписала заповіт інша особа у присутності свідків.
З пояснення свідка ОСОБА_12 , яка була допитана у суду першої інстанції, вбачається, що вдома у ОСОБА_5 , при присутності нотаріуса та свідків був зачитаний заповіт, з яким ОСОБА_5 повністю погодився, та на його прохання заповіт підписала ОСОБА_16 .
З пояснень свідка ОСОБА_13 , які були надані у суді першої інстанції вбачається, що під час складання заповіту, крім нього були присутні нотаріус та ОСОБА_12 і ОСОБА_14 . Нотаріус дав бланк, вони його зачитали та підписали. Також свідок зазначив, що ОСОБА_5 потребував догляду, був слабкий, однак все розумів, тому за нього заповіт підписала інша особа.
З пояснень свідка ОСОБА_14 , які були надані в суді першої інстанції, вбачається, що її було запрошено для складання заповіту разом з ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , в її присутності нотаріус запитала у ОСОБА_5 , чи бажає він скласти заповіт на онука ОСОБА_17 , на що ОСОБА_5 надав ствердну відповідь, потім заповіт був зачитаний у голос, та ОСОБА_5 з ним повністю погодився.
Відповідно даних зазначених у тексті заповіту він складений 28 квітня 2016 року об 17-00 хв., у зв`язку із хворобою заповідача, ОСОБА_5 , заповіт посвідчено в квартирі заповідача, яке є місцем його постійного мешкання, за адресою: АДРЕСА_3 . Відповідно до витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі даний заповіт зареєстровано на робочому місці приватного нотаріуса через 58 хвилин після його складання 28.04.2016 року об 17 год. 58 хв. З цього приводу, щодо сумнівів позивача стосовно можливості вчинення дій за місцем проживання заповідача враховуючи відстань, слід зазначити, що всі свідки підтверджують факт посвідчення заповіту саме за місцем проживання заповідача і факт внесення в Спадковий реєстр заповіту через 58 хвилин після посвідчення не спростовує цих обставин (а.с. 94-99 т. 1).
Отже, судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_5 в силу фізичних вад (поганим зором), про що зазначено у заповіті, не міг самостійно підписати заповіт, а тому він був підписаний ОСОБА_12 , у присутності двох свідків, що відповідає встановленому порядку посвідчення заповіту.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. 4 ст. 376 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.
Оскільки, суд при задоволені позовних вимог допустив порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог за позовом ОСОБА_10 в повному обсязі.
Керуючись ст.ст. 368, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2  – задовольнити.
Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10 грудня 2019 року – в частині позовних вимог про визнання заповіту недійсним – скасувати.
Прийняти постанову, якою в задоволені позовних вимог  ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа: орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, нотаріус Корнік Дарья Анатоліївна про визнання заповіту недійсним та усунення від спадщини – відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складений 24 грудня 2021 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ Л.А. Гірняк 

______________________________________ С.М. Сегеда