УХВАЛА
23 грудня 2021 року 
м. Київ
Справа №  910/10399/18 
Суддя Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду                                                               Огороднік К.М.

перевіривши касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Віма" з доданими до неї матеріалами

на рішення Господарського суду міста Києва від 08.06.2021 року (в частині  вирішення  вимоги  про відшкодування шкоди у вигляді  упущеної вигоди  та моральної шкоди) 
та на постанову  Північного  апеляційного господарського суду від 08.11.2021 року (в частині  вирішення  вимоги  про відшкодування шкоди у вигляді  упущеної вигоди  та моральної шкоди) 

у справі  № 910/10399/18
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Віма"
до: Прокуратури Закарпатської області;
     Державної казначейської служби України
про стягнення майнової та моральної шкоди.

В С Т А Н О В И В:
Рішенням Господарського суду міста Києва від 08.06.2021 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Віма" задоволено частково. Стягнуто з Державної казначейської служби за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Віма" вартість втраченого обладнання у розмірі 17 090 (сімнадцять тисяч дев`яносто) євро, що еквівалентно 553  457 (п`ятсот п`ятдесят три тисячі чотириста п`ятдесят сім) грн. 63 коп. У позові в іншій частині відмовлено.
Постановою  Північного  апеляційного господарського суду від 08.11.2021 року апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Віма" та керівника Закарпатської обласної прокуратури, залишено без задоволення. Рішення Господарського суду міста Києва від 08.06.2021 у справі №910/10399/18 залишено без змін. Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги Керівника Закарпатської обласної прокуратури покладено  на скаржника.

До Верховного Суду надійшла касаційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Віма"(надіслана 30.11.2021 року, що підтверджується конвертом Укрпошта  Експрес) на  рішення Господарського суду міста Києва від 08.06.2021 року (в частині  вирішення  вимоги  про відшкодування шкоди у вигляді  упущеної вигоди та моральної шкоди) та на постанову Північного апеляційного господарського суду від 08.11.2021 року (в частині  вирішення  вимоги  про відшкодування шкоди у вигляді  упущеної вигоди  та моральної шкоди)   у справі    № 910/10399/18, в якій просить суд  скасувати оскаржувані судові рішення суду першої та апеляційної інстанції в оскаржуваній частині та ухвалити нове рішення  про задоволення позовних вимог.

Перевіривши касаційну скаргу з доданими до неї матеріалами, суддею-доповідачем встановлено, що вона не відповідає вимогам ст.ст. 287-291 ГПК України, з огляду на таке. 

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

08.02.2020 набув чинності Закон України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ" від 15.01.2020 № 460-ІХ, згідно з яким, зокрема, змінено підстави касаційного оскарження судових рішень.

Статтею 290 ГПК України передбачені вимоги до форми і змісту касаційної скарги.

Згідно з абзацом першим частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4)  якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу.

Перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень, наведений в частині другій статті 287 ГПК України, є вичерпним.

Отже, системний аналіз наведених положень ГПК України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої статті 287 ГПК України у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт (пункти) частини другої статті 287 ГПК України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.

Приписами частини третьої статті 311 ГПК України передбачено, що неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Відповідно до пункту п`ятого частини другої статті 290 ГПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено, серед іншого, підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 287 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту четвертого частини другої статті 287 ГПК України на скаржника покладається обов`язок обґрунтування неправильного застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень). При цьому касаційна скарга має містити мотиви взаємозв`язку між ухваленням незаконного судового рішення та підставою для касаційного оскарження судових рішень, передбаченою статтею 287 цього Кодексу з урахуванням частини першої, третьої статті 310 ГПК України.
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права в Україні (стаття 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини") умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути більш суворими ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: "Levages Prestations Services v. France" від 23 жовтня 1996 року; "Brualla Gomes de la Torre v. Spain" від 19 грудня 1997 року).
Зважаючи на наведене скаржник повинен усвідомлювати, що зазначення будь-яких із визначених пунктами 1-4 частини другої статті 287 ГПК України випадків потребує належних, вичерпних обґрунтувань, позаяк відкриття касаційного провадження за відсутності або неточності таких обґрунтувань може призвести до порушено принципу «правової визначеності».
Так, в обґрунтування своєї правової позиції скаржник посилається на те, що рішення судів першої та апеляційної інстанції прийняті з неправильним застосуванням норм матеріального права, а саме  ст.255 ГК України та порушення норм процесуального права.
В цілому доводи касаційної скарги фактично зводяться до власного викладення обставин справи стороною по справі а саме, неправильним застосуванням норм процесуального та матеріального права. Скаржник чітко не вказав правову підставу касаційного оскарження згідно з частиною другою статті 287 ГПК України, не визначив який саме висновок та щодо застосування якої саме норми права у подібних правовідносинах, викладений у постановах Верховного Суду, не враховано судом апеляційної інстанції при винесенні оскаржуваного рішення, або ж не зазначив норму права, єдину практику застосування якої необхідно врахувати/сформувати, обставини справи, до яких ця норма повинна застосовуватись, який висновок зробили суди попередніх інстанцій з цього питання та не обґрунтував, в чому полягає непогодження із ними, що не є належним правовим обґрунтуванням підстав касаційного оскарження судових рішень та виконанням вимог процесуального закону

Отже, перевіркою щодо форми та змісту касаційної скарги на відповідність вимогам статті 290 ГПК України, Верховним Судом встановлено, що касаційна скарга не відповідає вимогам пункту 5 частини другої статті 290 Господарського процесуального кодексу України враховуючи вищевикладене.
Відповідно до ч. 2 статті 174 ГПК України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. 
З огляду на викладене, касаційна скарга подана без додержання відповідних вимог процесуального законодавства, а тому підлягає залишенню без руху на підставі   ч. 2      статті      292 ГПК України.
Керуючись статтями 174, 234, 235, 287, 288, 290, 291, 292 ГПК України,   Верховний Суд,    - 

У Х В А Л И В:

1.Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Віма" на рішення Господарського суду міста Києва від 08.06.2021 року (в частині  вирішення  вимоги  про відшкодування шкоди у вигляді  упущеної вигоди  та моральної шкоди)  та на постанову  Північного  апеляційного господарського суду від 08.11.2021 року (в частині  вирішення  вимоги  про відшкодування шкоди у вигляді  упущеної вигоди  та моральної шкоди) у справі                          № 910/10399/18 - залишити без руху.

2. Надати Товариству з обмеженою відповідальністю "Віма" строк для усунення недоліків, який не може перевищувати 10 днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху, а саме: виконати вимоги пункту 5 частини другої статті 290 Господарського процесуального кодексу України та зазначити підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 287 цього Кодексу підстави (підстав).

3. Роз`яснити скаржнику, що невиконання вимог цієї ухвали є підставою для повернення касаційної скарги. 

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя Касаційного господарського суду
у складі Верховного Суду                                                                   Огороднік К.М.